УХВАЛА

18 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 420/8099/19
адміністративне провадження № К/9901/36258/20
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року та додаткову постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 420/8099/19 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, де просив:
визнати протиправним та скасувати наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 05 грудня 2019 року № 123-ос «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В» у 2019 році»;
визнати протиправним та скасувати наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві № 125-ос від 10 грудня 2019 року, яким ОСОБА_1 було звільнено з посади слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві;
стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу;
стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, моральну шкоду у розмірі 100 000   гривень.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з ухваленим рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року - скасовано, ухвалено у справі № 420/8099/19 нову постанову, якою частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 05 грудня 2019 року № 123-ос «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В» у 2019 році». Визнано протиправним та скасовано наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві № 125-ос від 10 грудня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві. Стягнуто з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 27.12.2019 по час ухвалення судового рішення у даній справі в загальному розмірі 557 860 гривень 68 копійок. Стягнуто з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, на користь ОСОБА_1  моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень. Стягнуто з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18 600 гривень. В решті позовних вимог відмовлено.
Додатковою постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року зобов`язано Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, або на рівнозначній посаді з 27 грудня 2019 року.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями суду апеляційної інстанції Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 4 статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах 2 і 3 статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній відсутнє посилання на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення та не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Натомість касаційна скарга містить опис обставин справи та загальні формулювання незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями з посиланням на норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та загальне посилання на статтю 242 КАС України.
Щодо посилання скаржника на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 635/2098/17, від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц, від 15 травня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц в частині стягнення на користь позивача матеріальної шкоди та витрат н правничу допомогу.
Суд звертає увагу, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду. Скаржник повинен зазначити висновок щодо застосування якої норми права в ній викладено, а також обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
Однак, скаржник посилаючись на постанови Верховного Суду в від 27 березня 2019 року у справі № 635/2098/17, від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц, від 15 травня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц не обґрунтував, що ці постанови ухвалені у справах за подібними відносинами із цією справою, як і  не зазначив, що підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
За таких обставин, касаційна скарга Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, підлягає поверненню, як така, що не містить підстави касаційного оскарження постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року та додаткової постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 420/8099/19.
Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно , а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга піддягає поверненню особі, що її подала.
Ураховуючи викладене та керуючись пунктом 4 частини 5 статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року та додаткову постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 420/8099/19 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя	Л.О. Єресько