П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/2322/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Козачок І.С.  
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
21 січня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Граб Л.С.  Іваненко Т.В. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом   до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у якому просив визнати протиправними дії щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності за нормами Закону України «Про державну службу» та зобов`язати відповідача  призначити та виплатити з 20.03.2020 року пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з врахуванням довідок №8 та №9 від 10.03.2020 року та №04-30/112 від 12.03.2020 року.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю, а саме:
- визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у переведенні позивача з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до ст.37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу»;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та здійснити нарахування та виплату позивачу з 20 березня 2020 року пенсії державного службовця (по інвалідності) відповідно до ст.37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках про складові заробітної плати, виданих Дунаєвецькою районною державною адміністрацією.
Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати у зв"язку з порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. З підстав викладених в апеляційній скарзі, апелянт просить прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, апелянт зауважив, що права на переведення на бажану пенсію позивач не має, оскільки Законом України "Про державну службу " від 10.12.2015 року  такий вид пенсії не передбачений. 
Позивач направив на адресу суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлено всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачу було встановлено інвалідність під час перебування його  на державній службі. З 2014 року позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", перебуваючи на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Відповідно до матеріалів пенсійної справи загальний та страховий стаж позивача на державній службі становить понад 16 років (станом на момент звернення до відповідача), що відповідачем не заперечується. Станом на момент звільнення з роботи (березень 2020 року) позивач обіймав посаду державної служби, що теж ніким не спростовано.
20 березня 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до  ст.37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу», додавши до звернення  довідки №8 та №9 від 10.03.2020 року та №04-30/112 від 12.03.2020 року про складові заробітної плати зa займаною посадою, видані за останнім місцем  роботи.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області  №2200-0301-8/15229 від 21.04.2020 року позивачу повідомлено про відмову у переведенні його на цей вид пенсії з огляду на те, що Законом України "Про державну службу " від 10.12.2015 року  такий вид пенсії не передбачений.
Залишення вказаних вимог позивача без виконання, стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною відмови у переведенні позивача на пенсію державного службовця є обґрунтованими.
При прийнятті рішення, судом першої інстанції враховано висновки Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року по справі №822/524/18 (Пз/9901/23/18) (провадження №11-555заі18), яке набрало законної сили і є зразковим рішенням.
Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками Хмельницького окружного адміністративного суду. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначаються Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII), дата набрання чинності: 01.05.2016.
Відповідно до п. 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.
Пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Таким чином, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII.
Частиною 1 ст.37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Згідно з ч.9 ст.37 Закону № 3723-XII пенсія по інвалідності у  розмірах,  передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної  служби на  посадах,  віднесених  до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно  від  причини інвалідності за умови припинення державної служби.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що страховий стаж позивача на державній службі, на якій він продовжував перебувати станом на 01.05.2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889), обіймаючи посаду державної служби, становив понад 10 років, що доводиться, зокрема відомостями трудової книжки, довідками Дунаєвецької РДА та іншими матеріалами пенсійної справи позивача.
Крім того, позивач під час перебування на державній службі отримав інвалідність  ІІ групи (з  серпня  2015 року), що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК  серії АВ №0571902  (а.с.6) і перед зверненням за призначенням пенсії працював на посаді, віднесеній до посад державної служби. Вказані обставини відповідач не спростував.
Як зазначено Великою Палатою  Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 року у зразковій справі №822/524/18, право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII пов`язане лише з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця, визначеним згідно з п. 10, 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII, у той час як додаткових умов для призначення пенсії у вказаних пунктах «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VIII не встановлено.
Колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта на неможливість призначення позивачу обраного ним виду пенсії, а також висновок про те, що він набуде право на пенсію державного службовця лише за умови досягнення пенсійного віку  та наявності стажу державної служби не менше 20 року, оскільки ця норма поширюється на працездатних державних службовців, а не інвалідів І та ІІ груп, які вже отримують пенсію по інвалідності.
Також необхідно врахувати, що позивач просить перевести його на інший вид пенсії, передбачений іншим законом, відтак відповідачем не доведено наявність законних  перешкод для реалізації  позивачем права вибору виду пенсії, яку він бажає отримувати.
Отже, враховуючи що позивач є інвалідом II групи, яку отримав на державній служб,і має стаж на посаді державної служби понад 10 років, перед зверненням за призначенням пенсії працював на посаді, віднесеній до посад Державних службовців, колегія суддів приходить до висновку про наявність обгрунтованих підстав для призначення позивачу пенсії державного службовця по інвалідності II групи відповідно до Закону № 3723-ХІІ. 
Водночас необхідно зауважити, що право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XIІ пов`язане лише з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця та отримання ним інвалідності, інших вимог для призначення пенсії по інвалідності у пунктах 10.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-УІІІ не встановлено.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги  про визнання протиправною відмови у переведенні позивача на пенсію державного службовця є обґрунтованими,  а тому пенсійний орган необхідно зобов`язати прийняти рішення про переведення позивача з 20.03.2020 року на отримання пенсії державного службовця відповідно до ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII «Про державну службу» у розмірі, встановленому законом та з урахуванням  наявних у пенсійній справі довідок про складові заробітної плати, виданих  у 2020 році.

Отже, за результатом апеляційного розгляду справи колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції, що дії відповідача у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами не відповідають критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення в оскаржуваній частині відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Граб Л.С.    Іваненко Т.В.