ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
       ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Херсон
справа № 664/1206/19
провадження № 22-ц/819/86/21 
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)	Чорної Т.Г.,	
суддів:	Ігнатенко П.Я.,	
  	Пузанової Л.В.	
секретар	Плохотніченко А.В.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області у складі судді Сіденко С.І. від 20 жовтня 2020 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , третя особа: Олешківська державна нотаріальна контора Херсонської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Козачелагерської сільської ради Олешківського району Херсонської області, третя особа -Олешківська державна нотаріальна контора Херсонської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя.
Позовна заява мотивована тим, що вона, ОСОБА_2 , з 1999 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , який помер у листопаді 2018 року . 
Під час проживання однією сім`єю та перебування у фактичних шлюбних відносинах у них народилась донька - ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивачка зазначала, що вона з померлим вважали себе чоловіком та дружиною, спільно проживали, піклувалися один про одного, вели спільне господарство на розміщених поряд земельних ділянках (вирощували овочі у теплицях, утримували птицю).
За час спільного проживання ними було набуто у власність майно, а саме: житлові будинки № 156 , 158, АДРЕСА_2 , автомобіль, трактор, човен, грошові вклади у фінансових установах, грошові кошти на рахунках у банківських установах, теплиці, побутова техніка, металобрухт для здійснення робіт, тощо, яке знаходилось на подвір`ях зазначених вище будинків.
Посилаючись на те, що на даний час підтвердити факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 та перебування у фактичних шлюбних відносинах в позасудовому порядку не видається можливим, оскільки чоловік помер, позивачка просила суд: встановити факт її спільного проживання однією сім`єю та перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 з 1999 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_4 ; визнати за нею право власності на Ѕ частину майна, яке зареєстроване за ОСОБА_4 та набуте за час спільного проживання, за спільні кошти.
Ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 07 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 , в частині поділу спільного майна подружжя, залишені без розгляду, на підставі заяви позивачки поданої нею до початку розгляду справи по суті.
Ухвалою від 20 вересня 2019 року суд замінив первісного відповідача Козачелагерську сільську раду Олешківського району Херсонської області на належних відповідачів, спадкоємців за законом, дітей спадкодавця - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . 
Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 20 жовтня 2020 року встановлено факт спільного проживання однією сім`єю та перебування у фактичних шлюбних відносинах ОСОБА_2 з ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 з 1999 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив обставини, які мають значення для справи, а саме: позивачем належними та допустимим доказами не доведено той факт, що вона разом із ОСОБА_4 спільно проживали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили спільні витрати, придбавали майно в інтересах сім`ї, наявність між ними взаємних прав та обов`язків. Не доведеним є факт справжності довіреності відповідно до якої позивачка знімала грошові кошти з рахунків померлого. Також не надано документів, які б підтверджували придбання вказаного у позовній заяві спільного майна, а саме: - автомобіля, трактора, не підтверджено вкладання особистих коштів у будівництво теплиць, купівлі металобрухту для здійснення робіт, придбання побутової техніки, оскільки у ОСОБА_2 відсутні будь які власні кошти, оскільки має заборгованість по сплаті аліментів на старшу дочку у розмірі 42 655,90 грн, що свідчить про відсутність у неї заробітку. Також зазначила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ніколи не перебували у шлюбних відносинах, не проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та не мали спільних дітей та подружжям в розумінні ст.74 СК України вони не були.
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє ОСОБА_7 , доводи апелянта не визнала, рішення суду просить залишити без змін, як постановлене з дотриманням вимог процесуального законодавства та норм матеріального права. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
        Із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , після смерті якого Олешківською державною нотаріальною конторою Херсонської області заведено спадкову справу № 307/2018.
       За повідомленням державного нотаріуса, з заявами про прийняття спадщини за законом звернулися діти спадкодавця - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
       Також до нотаріальної контори з заявою від 10.05.2019 року звернулася ОСОБА_2 , яка вважає себе спадкоємицею четвертої черги згідно ст. 1264 ЦК України та повідомила нотаріуса про те, що звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя. Також ОСОБА_2 повідомила нотаріуса про те, що її малолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є біологічним сином померлого ОСОБА_4 . 
       Свідоцтво про право на спадщину, після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , не видавалося.
       Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 12.12.2005 року ОСОБА_4 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_4
       Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 22.12.2005 року ОСОБА_4 на праві приватної власності належить жилий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 , в якому він був зареєстрований з 15.03.1996 року. 
       В зазначеному вище будинку, за цією ж адресою, з 09.07.2002 року по 09.08.2006 року була зареєстрована позивачка - ОСОБА_2 .
       Згідно договору купівлі-продажу від 08.12.2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 купили кожний в рівних частинах жилий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_3 . 
       З 09.08.2006 року і по теперішній час позивачка зареєстрована та проживає в будинку АДРЕСА_3 , Ѕ частина якого належить їй на праві власності.
       Будинки АДРЕСА_3 розташовані поряд один з одним.
       В своїх поясненнях ОСОБА_2 зазначає, що між нею та ОСОБА_4 складися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме: спільне проживання, спільний побут, спільні діти, наявність взаємних прав та обов`язків, ведення спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, крім того останній уповноважив її розпоряджатися рахунками, отримувати (перераховувати) кошти з рахунку, поповнювати депозит (вклад), перераховувати кошти. 
       Допитані в суді першої інстанції свідки підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_4 ведення ними спільного господарства, наявність спільних дітей, а також наявність тривалих взаємних сімейних прав та обов?язків.
Також до матеріалів справи позивачем долучено ряд фотографій, які підтверджують факт спільного відпочинку з ОСОБА_4 , спільна присутність на святкуванні свят. 
Відповідачка ОСОБА_1 не заперечує той факт, що позивачка до 2006 року проживала в будинку ОСОБА_4 , була зареєстрована за місцем проживання батька, а після придбання батьком будинку № 156 , Ѕ частина якої була зареєстрована на позивачку, остання перейшла жити до цього будинку. На долучених до матеріалів справи світлинах не заперечує факту спільного відпочинку позивачки з дитиною та ОСОБА_4 . Проте, вважає, що ця обставина та факт розпорядження позивачкою коштами ОСОБА_4 самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.  
       Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
       Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.
       Отже, законодавство визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Верховного Суду від 23.05.2020 року у справі №686/8440/16-ц, провадження №61-15699св19).
       Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 695/1732/16-ц, провадження № 61-38901св18).
       Таким чином, для набуття права власності на майно померлої особи у випадку перебування у фактичних шлюбних відносинах, доказуванню підлягає факт проживання жінки/чоловіка разом з померлим однією сім`єю, їх пов`язаність спільним побутом, взаємними правами та обов`язками. Наприклад, про наявність сімейних відносин може свідчити реєстрація місця проживання та (або) фактичне проживання за однією адресою з спадкодавцем. Разом з тим, відсутність такої реєстрації за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем (постанова Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 404/2163/16-ц, провадження № 61-15926св18). До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 05.02.2020 року у справі № 712/7830/16-ц, провадження № 61-28377св18, вказавши, що факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу.
       Іншими доказами проживання однією сім`єю може бути народження спільних дітей; спільне придбання рухомого та нерухомого майна; укладення чоловіком/жінкою договорів дарування, страхування, медичного та туристичного обслуговування, тощо на користь іншого; наявність спільних рахунків у банківських установах; зазначення чоловіка/жінки майновим поручителем за кредитними зобов`язаннями іншого; спільна участь у питаннях життєзабезпечення сім`ї, в оплаті комунальних послуг, купівлі продуктів харчування та інших необхідних товарів, техніки, здійснення ремонту; спільне проведення дозвілля; наявність спільних фотографій, дописів та іншої інформації в соціальних мережах та інших веб-сайтах; догляд один за одним під час хвороб, в тому числі понесення витрат на лікування, на організацію та проведення похорон, догляду за місцем поховання, тощо.
       Для обґрунтування позиції у даній категорії спорів використовують показання свідків, якими можуть бути родичі, сусіди, спільні друзі, тощо. Однак, як зазначає Верховний Суд, покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (постанова Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 129/2115/15-ц, провадження № 61-2080св18, постанова Верховного Суду від 24.09.2020 року у справі № 534/1318/17 провадження № 61-1821 св19).
       Доказуванню може підлягати і віднесення майна померлого до об`єктів права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які перебували у фактичних шлюбних відносинах:
       Саме перебування у шлюбних відносинах без установлення факту ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними (постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-1026цс15);
        Оцінюючи  всі зазначені докази в їх сукупності, колегія суддів  вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про  задоволення позовних вимог   ОСОБА_2 про встановлення факту проживання її та ОСОБА_4 однією сім`єю, без реєстрації шлюбу з  01.01.2004 року по   день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю, а саме: спільне проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, спільний відпочинок, піклування один про одного, купівля майна для спільного користування, участі у витратах на утримання майна, тощо.
Проте, встановлюючи факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1999 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_4 , судом першої інстанції не було враховано, що нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України (який діяв до 01.01.2004 року) не передбачалось таке поняття, як «проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу».
Частиною 2 статті 6 Кодексу про шлюб та сім'ю України встановлено, що визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану.
Інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки, передбачений Цивільним кодексом 2004 року і такий факт може бути встановлений лише з набранням чинності 01 січня 2004  року Сімейним кодексом України. 
Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України та статтею 5 ЦК України  акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.
До 1 січня 2004 року діяв Кодекс про шлюб та сім`ю України, який не передбачав правової можливості встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу та не встановлював юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу.
З огляду на наведене вище, рішення суду першої інстанції в частині визначеного періоду проживання осіб однією сім`єю без реєстрації шлюбу слід змінити, зазначивши початок перебігу встановленого періоду з 1 січня 2004 року до 17.11 2018 року, тому апеляційна скарга підлягає задовленню частково.
Щодо позовних вимог про поділ майна подружжя, то зазначена вимога судовою колегією не переглядається, оскільки ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 07 серпня 2019 року за заявою ОСОБА_2 позовні вимоги щодо поділу майна залишено без розгляду.
Апеляційний суд відхиляє інші доводи апеляційної скарги оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, а на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст. 367, 374, 376, ЦПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 20 жовтня 2020 року змінити, вважати, що факт спільного проживання однією сім`єю та перебування у фактичних шлюбних відносинах ОСОБА_2 з ОСОБА_4 , встановлено з 01.01.2004 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий                                                                                          Т.Г.Чорна

Судді:                                                                                                        П.Я.Ігнатенко

                                                                                                                      Л.В.Пузанова 

Повний текст постанови складено 15 березня 2021 року

Суддя                                                                         Т.Г. Чорна