ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" січня 2021 р.           Справа№ 910/10888/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шаптали  Є.Ю.
суддів:            Михальської Ю.Б. 
          Тищенко А.І. 

без повідомлення (виклику) учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 у справі №910/10888/20 (суддя Ярмак О.М.)   
за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" 
до Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ"     
про стягнення 53 384,09 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ"  про стягнення 53 384,09 грн.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що оскільки вимоги про стягнення відшкодування по ДТП 12.10.2019, винною особою в якій за пошкодження автомобіля страхувальника позивача є страхувальник відповідача за полісом АО/3382648     у добровільному порядку задоволені не були, позивач вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів та просить стягнути з відповідача 49  300,00 грн. відшкодування, враховуючи 500,00 грн. франшизи за полісом АО/3382648.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 позов Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" задоволено частково.
Закрито провадження у справі в частині стягнення 10 486,20 грн. відшкодування.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" на користь Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" 21 653 грн. 80 коп. відшкодування, 2 543 грн. 62 коп. пені та 450 грн. 27 коп. 3% річних, 1383 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору. 
В решті позову відмовлено.
На підставі встановлених обставин та досліджених доказів суд дійшов висновку, що до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий) мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, саме у сумі 36 140,00 грн (з урахуванням перерахунку позивачем позовних вимог). 
Судом прийнято повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду   від 12.10.2019 як належний доказ настання 12.10.2019 дорожньо-транспортної пригоди та визнання вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди водієм автомобіля «КІА Соренто», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 .
Щодо наданого відповідачем висновку АК «Укравтоекспертиза» інженерно-транспортного дослідження № 1590-19-АТ від 19.12.2019 суд зазначив, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 у справі №  910/10888/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права. 
Звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач зазначає про неврахування судом першої інстанції обопільної вини водіїв у настанні ДТП.  
Порушення норм процесуального права судом на думку скаржника полягає в ненаведенні судом доводів щодо того, чому Висновок АК «Укравтоекспертиза» інженерно-транспортного дослідження № 1590-19-АТ від 19.12.2019 не є належним доказом. 
05.11.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала   Є.Ю., судді: Тищенко А. І., Михальська Ю.Б.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 у справі №910/10888/20. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення   та встановлено строки на їх подання.
30.11.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. 
Відповідно до ч. ч. 1, 3   ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)   у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Так, згідно з ч. 13   ст. 8 ГПК України   розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 3   ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 20.12.2018 між ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (страховик) та ПрАТ «Дікергофф Цемент Цемент» (страхувальник) був укладений Комплексний договір № 06/02-40К-0012970556 добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) водія та пасажирів від нещасних випадків (НВ), за умовами якого був застрахований автомобіль «УАЗ 315195-030», державний номер НОМЕР_2 на строк з 01.01.2019 по 31.12.2019.
12.10.2019 сталась ДТП за участю автомобіля УАЗ 315195-030, державний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 (дорожній лист службового легкового автомобіля № 11768 від 12.10.2019, виданий ПрАТ «Дікергофф Цемент Україна»), та автомобіля «КІА Соренто», державний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 .
12.10.2019 дорожньо-транспортна пригода за взаємною згодою водіїв була оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколом) (а.с. 22).
Актом огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 04.11.2019 визначено перелік деталей та характер пошкоджень автомобіля «УАЗ 315195-030», державний номер НОМЕР_2 (а.с.23).
Згідно рахунку-фактури та акту виконаних робіт ФОП Коханевич В.І. № 1 від 04.11.2019,   вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля «УАЗ 315195-030», державний номер НОМЕР_2 становила 49   800,00 грн (а.с.32-33).
Матеріалами справи встановлено, що позивач на підставі страхового акту № 190000255363 від 11.11.2019 (а.с.36), за заявою-погодженням страхувальника від 06.11.2019 (а.с.34-35)  здійснив оплату на користь ФОП Коханевич В.І. страхового відшкодування у сумі 49 800,00 грн.
Оскільки цивільно-правову відповідальність водія ОСОБА_1 щодо експлуатації автомобіля «КІА Соренто», державний номер НОМЕР_1 , станом на 12.10.2019 була застраховано ПрАТ "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» за полісом АО/3382648 з лімітом відповідальності по майну 100   000,00 грн. та франшизою у розмірі 500,00 грн, 20.11.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою (претензією) про виплату страхового відшкодування ( в порядку регресу) № 190000255363 на суму 49   800,00 грн.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що оскільки вимоги про стягнення відшкодування по ДТП 12.10.2019, винною особою в якій за пошкодження автомобіля страхувальника позивача є страхувальник відповідача за полісом АО/3382648     у добровільному порядку задоволені не були, позивач вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів та просить стягнути з відповідача 49   300,00 грн. відшкодування, враховуючи 500,00 грн. франшизи за полісом АО/3382648.
Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до ч. 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Нормами статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно з ч. 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ч. 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
У процесі розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем надано докази оплати за платіжними дорученням № 314514, № 31521, №31537, № 31585, № 31622, всього у розмірі 14486,20 грн., виходячи із наданого розрахунку: 29   972,40 грн вартості відновлювального ремонту автомобіля/ 2 осіб, відповідальних за настання ДТП, - 500,00 грн. франшизи. 
Водночас відповідач заперечував проти розрахунку позивача, зазначаючи про неврахування коефіцієнту фізичного зносу та ставлячи під сумнів вину ОСОБА_1 , вказуючи про вину обох осіб, виходячи із Висновку АК «Укравтоекспертиза» інженерно-транспортного дослідження № 1590-19-АТ від 19.12.2019.
Всебічно дослідивши обставини справи та оцінивши подані сторонами докази, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення 21   653,80 грн. відшкодування, 2 543,62 грн. пені та 450,27 грн. 3% річних, закриття провадження у справі в частині стягнення 10   486,20 грн відшкодування. В решті позову судом відмовлено у зв`язку із безпідставністю нарахування.
Щодо визнання вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди водієм автомобіля «КІА Соренто», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 на підставі наявного в матеріалах справи повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду   від 12.10.2019 (євро протоколу).
Проаналізувавши доводи обох сторін, приписи чинного законодавства, суд першої інстанції прийняв повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду   від 12.10.2019 як належний доказ настання 12.10.2019 дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу УАЗ 315195-030, державний номер НОМЕР_2 , та транспортного засобу «КІА Соренто», державний номер НОМЕР_1 та визнання вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди водієм автомобіля «КІА Соренто», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 , про що відповідач не заперечував.
Звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач наполягає на неврахуванні судом першої інстанції обопільної вини водіїв у настанні ДТП та заперечує стосовно наведеного висновку суду.
З вказаним доводом скаржника судова колегія не може погодитись з огляду на наступне.
Як унормовано ч. 1 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, насамперед необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду, у вчиненні такої дії, отже, цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того, чи є в діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 16 липня 2018 року
Відповідно до ст.33.2  Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"  у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише    забезпечених транспортних    засобів,    за    умови    відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди    водіїв    цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння,    за    відсутності    у них    ознак    алкогольного,    наркотичного    чи    іншого    сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують    увагу та    швидкість    реакції, ці водії    мають    право    спільно    скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
У такому разі водії транспортних засобів після    складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від    обов`язку інформувати    відповідні підрозділи     Національної    поліції    про її настання.
У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати    максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день    настання    страхового    випадку.    
Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
Відповідно до вказаної вище Інструкції у європротоколі зазначаються фактична дата, час та місце настання дорожньо-транспортної пригоди, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.
Згідно із   ст. 124 Кодексу України  про адміністративні правопорушення  особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення  правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до  Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Отже, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складене учасниками ДТП відповідно до норм чинного законодавства, є належним доказом вини особи, що скоїла ДТП.
Так, учасники ДТП, яка сталася 12.10.2019, скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"
З відомостей, які містяться в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 12.10.2019 року вбачається, що 12.10.2019 сталась ДТП за участю автомобіля УАЗ 315195-030, державний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , та автомобіля «КІА Соренто», державний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 .
Судом апеляційної інстанції досліджено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 12.10.2019 (а.с. 22) та встановлено, що Європротокол складений обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб Б, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема ДТП, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному Європротоколі. 
Водночас, суд при розгляді справи не позбавлений та не обмежений у праві самостійно, в рамках розгляду даного виду спору та при наявності відповідних документальних доказів, встановити обставини справи.
Судова колегія наголошує, що у графі « 12. Обставини» Європротоколу водії поставили відмітки щодо того, що ДТП сталася «пп.11 - під час обгону автомобілю В» («КІА Соренто»), «пп.13 - під час повороту ліворуч автомобілю А».
З наведеної схеми дорожньо-транспортної пригоди, що міститься в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду від 12.10.2019 вбачається, що водій автомобіля «КІА Соренто» ОСОБА_1 здійснив обгін на перехресті під час лівого повороту.
Крім того, сам лише факт складання та підписання обома учасниками ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколу) вказує на наявність у водіїв транспортних засобів згоди щодо обставин її скоєння. Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 12.10.2019  підписане водіями без зауважень.
Відповідно до пункту 14 (а) Правил дорожнього руху України обгін на перехресті заборонено.
З вищевказаного суд вбачає за можливе встановити, що водій автомобіля «КІА Соренто» ОСОБА_1 здійснив обгін на перехресті, що заборонено Правилами дорожнього руху України, з чого випливає, що зіткнення вказаних вище автомобілів відбулось саме через порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України.
Разом з тим, апелянт сам зазначає, що він не заперечує вину водія автомобіля «КІА Соренто» у настанні ДТП, але у той же час зазначає, що вина водія автомобіля «КІА Соренто» у настанні ДТП є частковою, як і вина автомобіля УАЗ, що на думку скаржника підтверджується Висновком інженерно - транспортного дослідження. 
Відтак, доводи скаржника в цій частині апеляційним господарським судом відхиляються.
На переконання апелянта, порушення норм процесуального права судом першої інстанції полягає саме в недослідженні Висновку АК «Укравтоекспертиза» інженерно-транспортного дослідження № 1590-19-АТ від 19.12.2019 та в ненаведенні судом доводів щодо того, чому такий висновок не є належним доказом. 
Щодо наданого відповідачем висновку суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу, крім того наданий відповідачем Висновок АК «Укравтоекспертиза» інженерно-транспортного дослідження № 1590-19-АТ від 19.12.2019   не є належним доказом визначення шкоди, у т.ч. враховуючи його проведення без огляду автомобіля за вихідними даними замовника - відповідача.
Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Норма частини 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові у справі  №  910/22886/16 від 01.02.2018. 
Відповідно до рахунку-фактури ФОП Коханевич В.І. № 1 від 04.11.2019,   вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля «УАЗ 315195-030», державний номер НОМЕР_2 склала 49   800,00 грн.
В межах розгляду справи в суді першої інстанції, у відповіді на відзив позивач з урахуванням заперечень відповідача про неврахування коефіцієнту фізичного зносу, здійснив перерахунок заявлених вимог та визначив, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу відповідно п. 7.38 Методики 70%, складає   36   640,00 грн. (ремонтні роботи 27   630,00 грн., 3400,00 грн лакофарбові матеріали та 5640,00 грн. запчастин (18 800,00 грн. вартості запчастин, необхідних для відновлювального ремонту до яких застосовано 70% зносу). 
Тому суд прийняв вказаний розрахунок позивача у розмірі   36   400,00 грн. фактичної вартості оціненої шкоди, здійсненого на підставі рахунку-фактури № 1 від 04.11.2019.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
А тому доводи скаржника про невмотивоване відхилення вказаного висновку як доказу не знайшли свого підтвердження, оскільки судом першої інстанції оцінено Висновок АК «Укравтоекспертиза» інженерно-транспортного дослідження № 1590-19-АТ від 19.12.2019 разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. 
Натомість, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що Висновок інженерно-транспортного дослідження № 1590-19-АТ від 19.12.2019   не є належним доказом визначення шкоди, з огляду на його проведення без огляду автомобіля за вихідними даними замовника - відповідача.
З урахуванням досліджених обставин справи, обґрунтованим є висновок, що до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий) мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток. 
Щодо суми стягнення страхового відшкодування: 
При зверненні до суду з позовом у даній справі позивачем заявлено вимоги про стягнення 49   300,00 відшкодування.
Надаючи до суду відповідь на відзив позивачем здійснено розрахунок заборгованості, виходячи із суми 36  640,00 грн. відшкодування та 14   486,20 грн. часткової оплати відповідача.
При цьому, позивач правом на подачу заяви про зменшення позовних вимог не скористався. 
Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3382648 встановлено франшизу у розмірі 500,00 грн.
За встановлених обставин, до відшкодування відповідачем по страховому випадку 12.10.2019 належить сума 36   140,00 грн.
З наданих відповідачем платіжних документів вбачається, що із належних до відшкодування 36   140,00 грн. відповідачем до відкриття провадження сплачено 4000,00 грн., тому суд відмовив у задоволенні заявлених вимог.
Оскільки відшкодування у сумі 10   486,20 грн. здійснено після відкриття провадження у справі, тому вимоги в цій частині підлягають закриттю відповідно до п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмета спору.
Докази здійснення відповідачем відшкодування по ДТП 12.10.2019 у сумі 21   653,80 грн у т.ч. на вимогу позивача, у матеріалах справи відсутні.
За таких обставин, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 10 486,20 грн. відшкодування, задоволення позовних вимог щодо стягнення відшкодування у розмірі 21   653,80 грн. 
У решті суми відшкодування суд правомірно відмовив, оскільки 4000,00 грн. сплачено до відкриття провадження у справі, а сума 13 160,00 грн. безпідставно нарахована, оскільки фактично є розміром коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого в ДТП автомобіля.
Також позивач просив стягнути з відповідача 3469,86 грн. пені, 614,23 грн. 3% річних за період з 20.02.2020 по 20.07.2020 прострочення.
Суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних та пені за період з 20.02.2020 по 20.07.2020 за визначений позивачем період, здійснив нарахування у межах заявлено періоду на суму 36 140,00 грн. та встановив, що обґрунтованими та належними до стягнення з відповідача є   2 543,62 грн. пені та 450,27 грн. 3% річних. 
Колегія суддів наголошує, що в межах розгляду справи в суді апеляційної інстанції щодо суми стягнення страхового відшкодування, пені та 3% річних учасники справи не заперечували.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо наявності підстав для задоволенню позовних вимог в частині стягнення 21   653,80 грн. відшкодування, 2 543,62 грн. пені та 450,27 грн. 3% річних, закриття провадження у справі в частині стягнення 10 486,20 грн. відшкодування, а також про відмову в решті позовних вимог у зв`язку із безпідставністю їх нарахування. 
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши вищенаведені обставини, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 у справі №910/10888/20.  
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 у справі №910/10888/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 у справі №910/10888/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ"    - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 у справі №910/10888/20 - залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за апелянтом.
4. Матеріали справи № 910/10888/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Шаптала 

Судді                                                                                Ю.Б. Михальська

                                                                                А.І. Тищенко