П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/3319/20	
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.
Дата і місце ухвалення: 13.10.2020р., м. Миколаїв
          
       П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
       Головуючого - судді :   Бойка А.В.,
                                         суддів:   Федусика А.Г.,
                                                           Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,,

ВСТАНОВИВ:
В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просила суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 72% суддівської винагороди судді з 1 квітня 2020 року; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розрахунку 72% суддівської винагороди як судді, який на час виходу у відставку мав стаж роботи судді більше 31 року, та виплатити різницю між виплаченим щомісячним довічним утриманням судді в розмірі 66% суддівської винагороди судді та перерахованим у розмірі 72% суддівської винагороди судді, починаючи з 1 квітня 2020 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року позов задоволено у повному обсязі.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 13.11.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що законодавцем чітко розмежовано поняття «стажу роботи, що дає право на відставку судді» та «стажу роботи на посаді судді». Суд дійшов помилкового висновку про можливість врахування  періодів роботи ОСОБА_1  адвокатом  та половини строку її навчання у вищому навчальному закладі до стажу роботи на посаді судді. 
Також, апелянт посилається на те, що до 06.04.2020 року ОСОБА_1  отримувала пенсію за віком, обчислену відповідно до ст.26 Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Із заявою про перехід з пенсії за віком на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» позивач звернулася до територіального органу ПФУ 06.04.2020 року. А відтак, суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив  позовні вимоги ОСОБА_1  в частині дати призначення щомісячного довічного грошового утримання з 01.04.2020 року. 
У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року з прийняттям нового судового рішення - про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 . 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 07.09.1977 року по 27.06.1979 року ОСОБА_1 навчалася на денному відділенні Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченко.
Протягом 1979-1982 років позивач працювала на посадах юрисконсультів в різних органах та підприємствах.
З 01.11.1982 року ОСОБА_1 працювала на посаді стажера адвоката Донецької обласної колегії адвокатів, а з 16.04.1983 року займалася адвокатською діяльністю.
Рішенням сесії Донецької обласної ради від 05.12.1991 року ОСОБА_1 обрана народним суддею Калінінського районного народного суду м. Горловки.
Постановою Верховної Ради України від 29.11.2001 року позивача обрано безстроково суддею місцевого Калінінського районного суду м. Горловки Донецькій області, а постановою від 14.03.2005 року - суддею апеляційного суду Донецької області.
З вересня 2014 року позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за віком на підставі Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Указом Президента України від 21.05.2015 року ОСОБА_1 переведено до апеляційного суду Миколаївській області.
26.03.2020 року рішенням Вищої ради правосуддя №847/0/15-20 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Миколаївського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
31.03.2020 року позивача відраховано зі штату Миколаївського апеляційного суду у зв`язку зі звільненням у відставку.
Того ж дня Миколаївським апеляційним судом видано Розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , згідно якого загальний стаж роботи судді - 31 рік 2 місяці та 27 днів (з них: 11 місяців навчання на денному відділенні ВНЗ, 2 роки робота адвокатом, решта - безпосередньо на посадах судді).
06.04.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про перехід її з пенсії за віком  відповідно до Закону №1058-ІV на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону №1402-VІІІ.
Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначило позивачу з 06.04.2020 року щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 66% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з тих підстав, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді складає 28 років 2 місяці 28 днів. При цьому, до стажу роботи на посаді судді відповідачем не враховано половини строку навчання позивача у вищому юридичному навчальному закладі та період її роботи адвокатом.
16.06.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою щодо врахування до стажу роботи судді навчання в університеті та 2 роки роботи адвокатом.
Листом від 17.07.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області відмовило в задоволенні заяви позивача, зазначивши, що зарахування до стажу  роботи на посаді судді  для призначення щомісячного довічного грошового утримання половини строку навчання  за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів  та двох років стажу професійної діяльності за спеціальністю, не передбачено чинним законодавством. 
Не погоджуючись з правомірністю вказаної відмови ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду. 
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що для визначення стажу роботи позивача на посаді судді необхідно керуватись законодавством, яке діяло на час її призначення (обрання) суддею. На час обрання ОСОБА_1 народним суддею діяв Закон СРСР «Про статус суддів в СРСР», статтею 8 якого необхідною умовою обрання народним суддею було визначено наявність у особи 2 років стажу за юридичною спеціальністю. Судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №9901/805/18, відповідно до якої ч.2 ст.137 Закону про судоустрій 2016 року потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.
Що  ж до врахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, то суд першої інстанції зазначив, що вчинення таких дій передбачено п.3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» №865 від 03.09.2005 року.
Таким чином, за висновками суду першої інстанції, ОСОБА_1 має стаж роботи на посаді судді повний 31 рік, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року, позивач має право на щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 72% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Матеріальне, соціально-побутове забезпечення суддів, суддівська винагорода та довічне грошове утримання суддів у відставці є елементами статусу судді. Забезпечення суддів у відставці визначене Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким запроваджений особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.
Як вбачається з матеріалів справи, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 призначене  відповідно до норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII)
Позивач набула право на відставку також після вступу в дію зазначеного закону.
Оскільки право на відставку у позивачки виникло після вступу в дію Закону №1402-VIII, порядок призначення їй довічного грошового утримання та його розміри регулюються положеннями частини 3 статті 142 Закону №1402-VI, відповідно до якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.  
Відповідно до абзацу 4 пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону України  «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (далі - Закон №2453) в редакції чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
На час обрання ОСОБА_1 народним суддею, діяв Закон СРСР «Про статус суддів в СРСР» від 04.08.1989 року N328-I, статтею 8 якого було визначено необхідною умовою обрання народним суддею наявність 2 років стажу за юридичною спеціальністю. 
У ОСОБА_1 на той час був стаж роботи адвокатом майже 8 років, який надав право на обрання народним суддею.
Великої Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 у справі №9901/805/18 сформулювала правову позицію, відповідно до якої ч.2 ст.137 Закону про судоустрій 2016 року потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що два роки роботи позивача адвокатом до 1991 року зараховуються до стажу роботи на посаді судді.
За змістом абзацу другого пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів.
Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, а також стажу за юридичною спеціальністю.
Зважаючи на це, ОСОБА_1 має право на включення до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою в Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченко та 2 років стажу за юридичною спеціальністю, відтак і на врахування такого стажу для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.  
Відповідач, в свою чергу, при встановленні позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання, не зарахував цей період до стажу, що дає право на одержання грошового утримання, у зв`язку з чим його розмір був  визначений у меншому значенні.
На підставі наведеного у сукупності колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 та наявність підстав для їх задоволення.
Поряд з цим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 в частині дати призначення щомісячного довічного грошового утримання з 01.04.2020 року.
Як вбачається з матеріалів справи, до 06.04.2020 року ОСОБА_1  отримувала пенсію за віком, обчислену відповідно до ст.26 Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Із заявою про перехід з пенсії за віком на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» позивач звернулася до територіального органу ПФУ 06.04.2020 року. 
А відтак, ОСОБА_1 має право на здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розрахунку 72% суддівської винагороди як судді, який на час виходу у відставку мав стаж роботи судді більше 31 року, та виплату різниці між виплаченим щомісячним довічним утриманням судді в розмірі 66% суддівської винагороди судді та перерахованим у розмірі 72% суддівської винагороди судді, починаючи з 06 квітня 2020 року, а не з 01 квітня 2020 року, як про це зазначив суд першої інстанції.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частина 4 цієї статті Кодексу встановлює, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України рішення суду підлягає зміні шляхом зазначення в його резолютивній частині, що Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зобов`язане здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розрахунку 72% суддівської винагороди як судді, який на час виходу у відставку мав стаж роботи судді більше 31 року, та виплатити різницю між виплаченим щомісячним довічним утриманням судді в розмірі 66% суддівської винагороди судді та перерахованим у розмірі 72% суддівської винагороди судді, починаючи з 06 квітня 2020 року.
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року колегія суддів залишає без змін. 
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року змінити, зазначивши в його резолютивній частині, що Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зобов`язане здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розрахунку 72% суддівської винагороди як судді, який на час виходу у відставку мав стаж роботи судді більше 31 року, та виплатити різницю між виплаченим щомісячним довічним утриманням судді в розмірі 66% суддівської винагороди судді та перерахованим у розмірі 72% суддівської винагороди судді, починаючи з 06 квітня 2020 року.
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                       А.В. Бойко 
Суддя:                                                                                 А.Г. Федусик

Суддя:                                                                                          О.А. Шевчук