ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

25 січня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/1086/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Мишкіної М.А., Савицького Я.Ф. 
при секретарі судового засідання: Герасименко Ю.С.

за участю представників учасників справи:
від ТОВ "КЛОКВОРК" – адвокат Сухомлин О.В.
від ДП "Одеський авіаційний завод" – Шепітко О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства "Одеський авіаційний завод"
на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2020
у справі №916/1086/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛОКВОРК"
до Державного підприємства "Одеський авіаційний завод"
про стягнення 678 897,20 грн

ВСТАНОВИВ
У квітні 2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "КЛОКВОРК" (далі – ТОВ "КЛОКВОРК") звернулося до Господарського суду Одеської області із позовом до Державного підприємства "Одеський авіаційний завод" (далі – ДП "Одеський авіаційний завод") в якому просило стягнуто з відповідача на свою користь 678 897 грн. 20 коп., з яких: 651 325,38 грн. сума основного боргу, 21481,82 грн. сума пені, 5506,68 грн. 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, 583,32 грн. інфляційних втрат.
В обґрунтування заявлених позовних вимог ТОВ "КЛОКВОРК" посилається на  неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором поставки, а саме несплату за отриманий відповідачем товар у строк, передбачений договором.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.09.2020 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 651 325 грн. 38 коп. суму основного боргу, 21481 грн. 82 коп. суму пені, 5506 грн. 68 коп. суму 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, 583 грн. 32 коп. суму інфляційних втрат та витрати на оплату судового збору в  розмірі 10 183 грн. 46 коп.
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що під час розгляду справи судом встановлений факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за договором поставки в сумі 651 325,38 грн, а отже позов позивача в цій частині позовних вимог належить задовольнити.
Щодо заперечень відповідача з приводу невірності визначеного позивачем моменту виникнення обов`язку з оплати вартості товару місцевий господарський суд зазначив, що після отримання товару, проходження таким товаром вхідного контролю, визнанні його якісним та таким, що відповідає всім вимогам укладеного між сторонами договору, відповідачем мали бути підписані примірники видаткових накладних позивача і направлені на його адресу. При цьому, відповідач, в процесі підписання примірників видаткових накладних позивача, у разі проходження товаром вхідного контролю в інший день, відмінний від дати, зазначеної на видатковій накладній, повинен був зазначити напроти свого підпису реальну дату прийняття продукції та проходження товаром вхідного контролю, у разі якщо такі дати різнилися.
Між тим, як зауважено судом першої інстанції, підписання відповідачем видаткових накладних, які є первинним обліковим документом, фіксує факт здійснення господарської операції і є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Відсутність певного документа за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію.
Як встановлено судом першої інстанції, подані накладні відповідають умовам укладеного договору та специфікацій, мають всі необхідні реквізити та дозволяють суду достовірно ідентифікувати відповідача як особу, що отримала товар за вказаними накладними, та встановити факт поставки, її обсяг та ціну. Таким чином, суд першої інстанції прийняв видаткові накладні в якості доказу отримання товару відповідачем і відповідно виникнення обов`язку з його оплати у порядку ч.1, ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України, в зв`язку з чим, суд відхилив твердження відповідача про відсутність обов`язку оплати.
На думку місцевого господарського суду, датою виконання позивачем обов`язку щодо поставки товару за спірними накладними є дата передачі товарів покупцю. При цьому з огляду на відсутність у договорі умов щодо терміну, в якій відповідач повинен провести вхідний контроль товарів, а також оскільки у договорі фактично не визначено термін оплати товару, такий товар має бути оплачений після отримання його відповідачем.
Місцевий господарський суд також відзначив, що аргументи відповідача про поставку товару неналежної якості та його повернення є безпідставними, оскільки відповідно до чинного законодавства саме на відповідача покладено обов`язок належними та допустимими доказами довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, тобто у наведеному випадку саме відповідач має довести, що за видатковою накладною від 12.12.2019  № РН-30140 позивач поставив товар неналежної якості, проте належних і допустимих доказів зазначеного відповідач не надав.
У зв`язку з тим, що бездіяльність відповідача у вигляді несплати коштів за фактично отриманий товар суперечить приписам чинного законодавства та умовам договору, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем правомірно нараховані до стягнення з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні нарахування. Перевіривши наведений позивачем у позовній заяві розрахунок спірних сум, суд встановив, що розрахунок суми 3% відсотків річних є вірним та таким, що відповідає вимогам законодавства. При цьому, при перевірці розрахунку сум пені та інфляційних втрат в межах визначеного позивачем періоду, судом встановлено, що сума пені та інфляційних втрат є вірними та такими, що підлягають задоволенню.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ДП "Одеський авіаційний завод" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2020 року по справі №916/1086/20 частково та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені вимог позивача частково, а саме щодо стягнення заборгованості у сумі 142 004,27 грн., пені у сумі 7 568,10 грн. та 3% річних у сумі 1 841,51 грн.
Апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції частково, що зумовлено, на його думку, порушенням норм матеріального та процесуального права, поверховим ставленням до з`ясування важливих обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, є не справедливим та необ`єктивним, несприйняття судом очевидних і доречних фактів та аргументів, побудованих на конкретних розрахунках сум заборгованості відповідача перед позивачем, без належної оцінки дій відповідача, як особи, уповноваженої діяти від імені держави Україна на міжнародному ринку, що в підсумку суттєво вплинуло на прийняття рішення суду у справі, внаслідок чого прийняте рішення є необ`єктивним та несправедливим.
Так, за твердженням апелянта, позивач вказав невірні розрахунки штрафних санкцій, вказуючи датою настання зобов`язання з оплати товару відповідачем - наступний день після поставки даного товару на підприємство відповідача, що не відповідає умовам договору та додатків до нього. Скаржник зазначає, що за умовами п. 4.2. договору оплата вартості продукції проводиться покупцем в безготівковій формі, на підставі виставленого рахунку-фактури постачальника впродовж 15 банківських днів після проходження вхідного контролю на підприємство покупця. Аналогічний пункт (за номером 4) міститься в усіх наданих разом із позовом Специфікаціях, які є додаткам до договору.
Скаржник відзначає, що на підприємстві покупця (відповідача) приймання товару здійснювалося відділом технічного контролю, про що міститься відповідна відмітка (штамп) з датою проходження товаром вхідного контролю. Відтак, вказана на штампі дата проходження вхідного контролю і є датою початку перебігу строку для здійснення оплати покупцем за отриманий товар.
Посилаючись на умови п. 5.2. договору  апелянт зазначає, що покупець здійснює приймання товару за якістю в порядку, передбаченому Інструкцією П-7. Така Інструкція не зобов`язує проводити приймання товару в день отримання. Тому, на думку апелянта, якщо керуватися положеннями даної Інструкції П-7, посилання на яку наявне в договорі, то дата отримання товару вказана згідно штампу про проведення вхідного контролю зроблених відділом технічного контролю відповідача на видаткових накладних.
Апелянтом в апеляційній скарзі зазначені дати проходження товаром вхідного контролю та настання зобов`язання з оплати. До того ж, з урахуванням п. 6.3. договору апелянтом здійснено та наведено в апеляційній скарзі власний розрахунок пені, у відповідності до якого загальна сума пені, яка визнається відповідачем складає 13  913,72 грн, а у стягненні 7568,10 грн пені, як вважає скаржник, має бути відмовлено. 
Аналогічно, у зв`язку із зміною терміну та розміру заборгованості змінився, як вважає скаржник, і порядок розрахунку трьох процентів річних, так за розрахунок апелянта він складає 3665,17 грн, а тому у стягнення 1841,51 грн, на його думку, має бути відмовлено. 
Щодо видаткової накладної № РН-30140 від 12.12.2019 скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що згідно зі специфікацією №7 до договору, позивач мав поставити товар (за переліком). Даний товар було поставлено згідно з видатковою накладною № РН-30140 від 12.12.19, однак під час проходження товару вхідного контролю одна одиниця товару не пройшла вхідний контроль, через невідповідність параметрам паспорту та креслень на деталь, а тому була повернута через сервіс поштових відправлень «Нова Пошта». Відтак, як стверджує апелянт, за вказаною накладною він прийняв товар частково. Оскільки, за твердженням скаржника, частину товару було отримано 13.12.2019, то відповідно передбачений договором строк оплати сплинув 24.01.2020, а тому 25.01.2020 є першим днем прострочення виконання зобов`язання відповідачем по сплаті заборгованості за поставлену частину товару.
З приводу обліку сплати 20 % вартості товару (суми ПДВ), скаржник зазначає, що за умова договору покупець здійснює оплату ПДВ – 20 % вартості товару після реєстрації податкової накладної постачальником. Хоча позивачем й надані разом з позовною заявою квитанції про реєстрацію податкової накладної, апелянт вважає, що це не є остаточним доказом реєстрації податкової, оскільки виходячи із положень Податкового кодексу України та постанови КМУ №1165 для покупця остаточним доказом реєстрації податкової накладної є відображення відповідних відомостей в Електронному кабінеті платника податків, що і є підставою для отримання податкового кредиту для відповідача, а не отримання позивачем відповідної квитанції. До того ж, як вказує апелянт, позивач не повідомив належним чином про дату та обставини належної реєстрації зазначених у позові податкових накладних, не надав ані рахунки, ані відповідного листа з вимогою на оплату 20 % вартості товару рівноцінного вартості ПДВ. Натомість, як відзначає апелянт, договором не врегульовано точний момент виникнення зобов`язання з оплати та протягом якого строку має здійснюватися остаточний платіж у зазначеному розмірі. 
З огляду на викладене, апелянт зазначає, що йому не було відомо про обставини реєстрації податкової накладної, а відповідно не виникло обов`язку здійснити остаточну оплату 20% вартості товару за спірними накладними. У зв`язку із чим не може бути нараховано штрафні санкції, інфляційні втрати та три проценти річних на цю частину заборгованості. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.11.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №916/1086/20 та призначено справу до розгляду на 14.12.2020.
У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Мишкіної М.А., судове засідання призначене на 14.12.2020   не відбулось.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 розгляд справи призначено на 18.01.2021.
У судовому засіданні від 18.01.2021 оголошено перерву у розгляді справи до 25.01.2021.
Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
В обґрунтування своїх заперечень ТОВ "КЛОКВОРК" зазначає, що ним правильно здійснено розрахунок штрафних санкцій, а також правильно визначено період їх нарахування. Зокрема, розрахунок строку оплати 80% вартості товару відбувався наступним чином: дата отримання товару та його прийняття + 15 банківських днів на оплату, з наступного дня визначено період прострочення. Позивач стверджує, що вхідний контроль спірного товару було проведено у день отримання такого товару відповідачем, що вбачається із видаткових накладних, копії яких були долучені позивачем до позовної заяви. Позивач наполягає на тому, що лише після отримання позовної заяви відповідачем виключно на своїх примірниках видаткових накладних самим відповідачем було проставлено штампи вхідного контролю, що умовами укладеного між сторонами договору не передбачено.
За твердженням позивача, відповідач, в процесі підписання примірників видаткових накладних позивача, у разі проходження товаром вхідного контролю в інший день, відмінний від дати, зазначеної на видатковій накладній, повинен був зазначити напроти свого підпису (графи «отримав») реальну дату прийняття продукції та проходження товаром вхідного контролю, у разі якщо такі дати різнилися. Однак, не здійснюючи на примірниках видаткових накладних зазначення іншої дати, продукція, вказана у видаткових накладних, вважається такою, що повністю прийнята та пройшла вхідний контроль саме датою, зазначеною на видаткових накладних.
Отже, як стверджує позивач, дата, зазначена на видаткових накладних, є датою прийняття продукції, відповідно, в момент підписання видаткової накладної продукція вже раніше пройшла вхідний контроль і була позитивно прийнята за якістю та комплектністю.
Посилаючись на постанову Верховного Суду від17.12.2019 по справі №910/16199/18 позивач вказує, що за аналогічних обставин правовідносин (а саме проведення вхідного контролю, відсутність погодженого сторонами строку проведення вхідного контролю, посилання лише на Інструкцію П-7 без узгодження конкретного строку проведення вхідного контролю) Верховний суд дійшов висновку про те, що строк на оплату за поставлений товар розпочинається одразу після отримання продукції, навіть без застосування 20-денного терміну, передбаченого Інструкцією П-7.
Щодо видаткової накладної №РН-30140 позивач зазначає, що на наданій відповідачем копії видаткової накладної №РН-30140 стоїть штамп ОТК 16.12.2019 року, та наявний штамп «майно отримано повністю оприбутковано склад» 17.12.2019 року, що підтверджує той факт, що вже станом на 17.12.2019 року товар раніше був прийнятий відповідачем без зауважень, позитивно пройшов вхідний контроль. До того ж, накладна, яка була надана відповідачем до суду першої інстанції, і підтверджує на думку апелянта факт повернення товару позивачу, не містить ні печатки, ні підпису позивача, відповідно, не є належним і допустимим доказом повернення товару. 
Позивач також не погоджується із твердженням апелянта з приводу поставки товару за видатковою накладною №РН-30140 неналежної якості, оскільки в якості доказу поставки товару неналежної якості відповідач надав єдиний доказ - протокол вхідного контролю без дати. Вказаний документ, на думку позивача, не підтверджує, що саме товар, поставлений за видатковою накладною №30140 від 12.12.19 досліджувався під час складання даного акту. Найменування підприємства-постачальника не співпадає з найменуванням позивача. Відсутнє посилання на договір, в рамках якого було поставлено товар, зазначений у протоколі вхідного контролю.
За твердженням позивача, відповідач не викликав представника постачальника для складання акту про виявлені недоліки. Крім цього, з незрозумілих причин вважав продукцію неякісною. Акт вхідного контролю не затверджений керівником підприємства, який повинен був приймати участь у його складанні, особи, які приймали участь у прийманні продукції та складанні акту, не попереджалися про відповідальність.
З приводу доводів апеляційної скарги щодо обліку сплати 20 % вартості товару, позивач відзначає, що сплата 20% вартості товару повинна відбуватися у зв`язку із настанням лише однієї події - реєстрації податкової накладної, виписаної постачальником. Жодних умов про необхідність додаткового повідомлення відповідача (покупця) про реєстрацію податковим органом відповідної податкової накладної, про необхідність надання постачальником на адресу покупця будь-яких повідомлень про реєстрацію податкової накладної, умови договору не містять.
У судовому засіданні від 25.01.2021 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.
Представник позивача надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи  на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
З урахуванням наведених законодавчих приписів, колегією суддів переглядається оскаржуване рішення лише в межах доводів та вимог за апеляційною скаргою. 
Як вбачається з матеріалів справи,  06 листопада 2019 року між ДП „Одеський авіаційний завод” (покупець) та ТОВ „КЛОКВОРК” (продавець) було укладено договір №368/МТЗ-19 (надалі – договір), за умовами якого продавець зобов`язується передати, а покупець прийняти та оплатити майно (надалі – товар). Конкретна кількість товару, його номенклатура та вартість визначаються на підставі тендерних пропозицій та вказується у Специфіках, які є невід`ємною частиною цього Договору.
13.11.2019 року сторонами узгоджено та підписано протокол розбіжностей до Договору № 368/МТЗ-19 від 06.11.2019, яким сторони домовились, що пункти договору, зокрема, 2.5., 4.2., викладені в даному протоколі розбіжностей слід читати в редакції постачальника.
Відповідно до п.2.5. договору (в редакції протоколу розбіжностей до договору) датою виконання зобов`язань постачальника з поставки товару є дата передачі товару перевізнику. Датою приймання товару за якістю є дата проходження товаром вхідного контролю на підприємстві покупця, на умовах, визначених ГОСТ 24297-87 та Інструкцією „Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю”, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7. Вхідний контроль має бути проведений не пізніше 20 календарних днів з дати отримання продукції.
Умовами п. 2.6. договору, визначено, що покупець здійснює приймання товару по кількості в порядку, передбаченому Інструкцією „Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості” №П-6 від 15.06.1965р. із змінами і доповненнями. 
Пунктом 2.7. договору передбачено, що покупець здійснює приймання товару по якості, в порядку передбаченому Інструкцією «Про порядок приймання Продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю» №ІІ-7 від 25.04.1966 року зі змінами і доповненнями. 
Відповідно до п. 3.1. договору, поставка товару здійснюється за цінами, які визначені на підставі тендерних пропозицій та вказані в Специфікації і включають всі податки, збори й інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування й інші видатки продавця, пов`язані з поставкою товару.
Умовами п. 3.2. договору визначено, що загальна вартість Договору складається з суми усіх Специфікацій за якими здійснюється постачання товару, які є невід`ємною частиною даного Договору.
Пунктом 4.1. договору визначено, що оплата покупцем товару здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця, згідно рахунку-фактури. 
У відповідності до п. 4.2. договору (в редакції протоколу розбіжностей до договору) оплата вартості партії продукції проводиться покупцем в безготівковій формі, на підставі виставленого рахунку-фактури постачальника, шляхом перерахування суми грошових коштів, погоджених сторонами платіжним дорученням на вказаний в договорі рахунок постачальника, впродовж 15 банківських днів після проходження вхідного контролю на підприємстві покупця, без урахування ПДВ. Суму ПДВ покупець сплачує аналогічним способом після реєстрації постачальником відповідної податкової накладної, виписаної на поставку товару.
Згідно з п.п.6.1., 6.3. договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та умовами договору. За порушення строків оплати товарів з покупця стягується пеня у розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення.
У пункті 5 протоколу розбіжностей сторони визначили, що договір набрав чинності з моменту отримання оригіналу такого протоколу постачальником.
Згідно з наявними в матеріалах справи специфікаціями №1-3, №6-8, №10, №11 та №13,  до договору, між сторонами було погоджено здійснення позивачем на користь відповідача поставки товару на загальну суму 651 325,38 грн. У вказаних специфікаціях передбачений строк оплати товару – протягом 15 банківських днів з дати проходження вхідного контролю на підприємстві покупця в безготівковому порядку згідно виставленого рахунку без урахування суми ПДВ. Суму ПДВ покупець сплачує після отримання зареєстрованої в ЄРПН відповідної податкової накладної, виписаної на поставку товару.
На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар згідно наступних видаткових накладних: №РН-30119 від 14.11.2019 на суму 80690,06 грн, (з ПДВ); №РН-30118 від 14.11.2019 на суму 70254,76 грн. (з ПДВ); № РН-30121 від 15.11.2019 на суму 89478,48 грн. (з ПДВ); №РН-30122 від 15.11.2019 на суму 17078,4 грн. (з ПДВ); №РН-30123 від 18.11.2019 на суму 34156,8 грн. (з ПДВ); №РН-30138 від 09.12.2019 на суму 15127,92 грн. (з ПДВ); № РН-30140 від 12.12.2019 на суму 120420,00 грн. (з ПДВ); №РН-30141 від 12.12.2019 на суму 94560,05 грн. (з ПДВ); №РН-30142 від 20.12.2019 на суму 32097,38 грн. (з ПДВ); № РН-30144 від 23.12.2019 на суму 27600,00 грн. (з ПДВ); № РН-0000006 від 27.01.2020 на суму 69861,53 грн. (з ПДВ).
Позивачем було виставлено відповідачеві рахунок-фактуру №СФ-0000381 від 14.11.2019 року на суму 80690,06 грн., рахунок-фактуру №СФ-0000379 від 14.11.2019 року на суму 159733,24 грн., рахунок-фактуру №СФ-0000380 від 14.11.2019 року на суму 51235,20 грн., рахунок-фактуру №СФ-0000418 від 06.12.2019 року на суму 15127,92 грн., рахунок-фактуру №СФ-0000423 від 11.12.2019 року на суму 120420,00 грн., рахунок-фактуру №СФ-0000424 від 11.12.2019 року на суму 94560,05 грн., рахунок-фактуру №СФ-0000439 від 20.12.2019 року на суму 32097,38 грн., рахунок-фактуру №СФ-0000444 від 21.12.2019 року на суму 27600,00 грн., рахунок-фактуру №СФ-0000446 від 27.01.2020 року на суму 69861,53 грн.
Проте, відповідач за отриманий від позивача товар не розрахувався, що стало підставою для звернення ТОВ "КЛОКВОРК" із даним позовом до суду.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає наступне. 
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
Відповідно до    ст. 174 ГК України    договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).
Приписами ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Згідно з ст.ст. 530, 610 - 612 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
У відповідності до ч. 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України    про договір купівлі-продажу.
За приписами ч. 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.
Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.
Так наявними матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору, ТОВ "КЛОКВОРК" поставило, а відповідач прийняв товар згідно з видатковими накладними на загальну суму 651 325,38 грн.
Між тим, як свідчать наявні матеріли справи, ДП "Одеський авіаційний завод" у порушення взятих на себе договірних зобов`язань, оплату за отриманий від позивача товар не здійснив. 
За таких обставин, враховуючи невиконання відповідачем зобов`язань стосовно здійснення оплати вартості поставленого товару, колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо заявлених позивачем до стягнення пені та трьох процентів річних колегія суддів зазначає наступне. 
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції, визначаючи початок перебігу строку виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, в частині оплати поставленого товару зазначив, що датою виконання позивачем обов`язку щодо поставки товару за спірними накладними є дата передачі товарів покупцю, та за відсутність у договорі умов щодо терміну, в якій відповідач повинен провести вхідний контроль товарів, а також оскільки у договорі фактично не визначено термін оплати товару, такий товар має бути оплачений після отримання його відповідачем.
Однак, колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на таке. 
Частиною 1 ст. 530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до п.2.5. договору (в редакції протоколу розбіжностей до договору) датою виконання зобов`язань постачальника з поставки товару є дата передачі товару перевізнику. Датою приймання товару за якістю є дата проходження товаром вхідного контролю на підприємстві покупця, на умовах, визначених ГОСТ 24297-87 та Інструкцією „Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю”, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 №ІІ-7. Вхідний контроль має бути проведений не пізніше 20 календарних днів з дати отримання продукції.
Згідно з п. 4.2. договору (в редакції протоколу розбіжностей до договору) оплата вартості партії продукції проводиться покупцем в безготівковій формі, на підставі виставленого рахунку-фактури постачальника, шляхом перерахування суми грошових коштів, погоджених сторонами платіжним дорученням на вказаний в договорі рахунок постачальника, впродовж 15 банківських днів після проходження вхідного контролю на підприємстві покупця, без урахування ПДВ. Суму ПДВ покупець сплачує аналогічним способом після реєстрації постачальником відповідної податкової накладної, виписаної на поставку товару.
Відтак, сторонам у договорі, з урахуванням протоколу розбіжностей, погоджено як строки проведення покупцем вхідного контролю (не пізніше 20 календарних днів з дати отримання продукції), так й строк протягом якого покупець має здійснити оплату поставленого товару (впродовж 15 банківських днів після проходження вхідного контролю на підприємстві покупця).
З огляду на наведене, колегія суддів також не приймає до уваги посилання позивача на висновки викладені у постанові Верховного суду від 17.12.2019 по справі №910/16199/18 з приводу того, що строк оплати товару розпочинається одразу після отримання продукції, навіть без застосування 20-денного терміну передбаченого Інструкцією П-7, оскільки як вбачається зі змісту цієї постанови, суд касаційної інстанції виходив із того, що в укладеному між сторонами договорі відсутні умови щодо терміну, в якій відповідач повинен провести вхідний контроль товарів, що зумовлює невизначеність із термінами оплати товару, а тому такий товар має бути оплачений після отримання його відповідачем.
Однак, у справі що наразі переглядається судом апеляційної інстанції, сторонами у договорі чітко визначено як термін проходження вхідного контролю, так й строк оплати поставленого товару. 
Наведене спростовує висновки місцевого господарського суду та твердження позивача з приводу відсутність у договорі умов щодо терміну, в якій відповідач повинен провести вхідний контроль товарів, а також здійснити оплату товару.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, за накладною №РН-30119 товар був отриманий відповідачем 14.11.2019, відтак останнім днем проведення вхідного контролю є 04.12.2020 (14.11.2019+20 календарних днів). Вхідний контроль за даною накладною відповідачем було проведено 02.12.2019, тобто в межах визначеного договором 20-денного строку. Відтак, відповідач повинен був здійснити оплату поставленого за даною накладною товару до 22.12.2019 (02.12.2019+15 банківських днів).
За накладною №РН-30118 товар був отриманий відповідачем 14.11.2019, відтак останнім днем проведення вхідного контролю є 04.12.2020 (14.11.2019+20 календарних днів). Вхідний контроль за даною накладною відповідачем було проведено 21.11.2019, тобто в межах визначеного договором 20-денного строку. Відтак, відповідач повинен був здійснити оплату поставленого за даною накладною товару до 13.12.2019 (21.11.2019+15 банківських днів).
За накладною №РН-30121 товар був отриманий відповідачем 15.11.2019, відтак останнім днем проведення вхідного контролю є 05.12.2019 (15.11.2019+20 календарних днів). Вхідний контроль за даною накладною відповідачем було проведено 21.11.2019, тобто в межах визначеного договором 20-денного строку. Відтак, відповідач повинен був здійснити оплату поставленого за даною накладною товару до 13.12.2019 (21.11.2019+15 банківських днів).
За накладною №РН-30122 товар був отриманий відповідачем 15.11.2019, відтак останнім днем проведення вхідного контролю є 05.12.2019 (15.11.2019+20 календарних днів). Вхідний контроль за даною накладною відповідачем було проведено 21.11.2019, тобто в межах визначеного договором 20-денного строку. Відтак, відповідач повинен був здійснити оплату поставленого за даною накладною товару до 13.12.2019 (21.11.2019+15 банківських днів).
За накладною №РН-30123 товар був отриманий відповідачем 18.11.2019, відтак останнім днем проведення вхідного контролю є 08.12.2019 (18.11.2019+20 календарних днів). Вхідний контроль за даною накладною відповідачем було проведено 21.11.2019, тобто в межах визначеного договором 20-денного строку. Відтак, відповідач повинен був здійснити оплату поставленого за даною накладною товару до 13.12.2019 (21.11.2019+15 банківських днів).
За накладною №РН-30138 товар був отриманий відповідачем 09.12.2019, відтак останнім днем проведення вхідного контролю є 29.12.2019 (09.12.2019+20 календарних днів). Вхідний контроль за даною накладною відповідачем було проведено 11.02.2020, тобто поза межами визначеного договором 20-денного строку. Відтак, відповідач повинен був здійснити оплату поставленого за даною накладною товару до 24.01.2020 (29.12.2019+15 банківських днів).
За накладною №РН-30140 товар був отриманий відповідачем 12.12.2019, відтак останнім днем проведення вхідного контролю є 01.01.2020 (12.12.2019+20 календарних днів). Вхідний контроль за даною накладною відповідачем було проведено 16.12.2019, тобто в межах визначеного договором 20-денного строку. Відтак, відповідач повинен був здійснити оплату поставленого за даною накладною товару до 10.01.2020 (16.12.2019+15 банківських днів).
За накладною №РН-30141 товар був отриманий відповідачем 12.12.2019, відтак останнім днем проведення вхідного контролю є 01.01.2020 (12.12.2019+20 календарних днів). Вхідний контроль за даною накладною відповідачем було проведено 27.12.2019, тобто в межах визначеного договором 20-денного строку. Відтак, відповідач повинен був здійснити оплату поставленого за даною накладною товару до 23.01.2020 (27.12.2019+15 банківських днів).
За накладною №РН-30142 товар був отриманий відповідачем 20.12.2019, відтак останнім днем проведення вхідного контролю є 09.01.2020 (20.12.2019+20 календарних днів). Вхідний контроль за даною накладною відповідачем було проведено 15.01.2020, тобто поза межами визначеного договором 20-денного строку. Відтак, відповідач повинен був здійснити оплату поставленого за даною накладною товару до 28.01.2020 (15.01.2020+15 банківських днів).
За накладною №РН-30144 товар був отриманий відповідачем 23.12.2019, відтак останнім днем проведення вхідного контролю є 12.01.2020 (23.12.2019+20 календарних днів). Вхідний контроль за даною накладною відповідачем було проведено 27.12.2019, тобто в межах визначеного договором 20-денного строку. Відтак, відповідач повинен був здійснити оплату поставленого за даною накладною товару до 23.01.2020 (27.12.2019+15 банківських днів).
За накладною №РН-0000006 товар був отриманий відповідачем 27.01.2020, відтак останнім днем проведення вхідного контролю є 16.02.2020 (27.01.2020+20 календарних днів). Вхідний контроль за даною накладною відповідачем було проведено 18.02.2020, тобто поза межами визначеного договором 20-денного строку. Відтак, відповідач повинен був здійснити оплату поставленого за даною накладною товару до 10.03.2020 (16.02.2020+15 банківських днів).
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
У відповідності до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно з ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання; учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
У статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно (ч. 1 ст. 551 ЦК України).
Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
У п. 6.3. договору сторонами визначено, що за порушення строків оплати товарів з покупця стягується пеня у розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення. 
Так, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 21481,82 грн. Однак, як вбачається із наданого ТОВ "КЛОКВОРК" до позовної заяви розрахунку, позивачем було невірно визначено початок виникнення у відповідача зобов`язання з оплати поставленого за договором товару. 
Судом апеляційної інстанції, з урахуванням наведених вище кінцевих термінів оплати відповідачем поставленого товару, здійснено власний розрахунок пені, у відповідності до якого загальний розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача складає 15  335,68 грн. 
Кінцевим терміном нарахування пені, суд апеляційної інстанції враховує термін, який визначений позивачем.
Відповідно, за прострочення оплати за накладною №РН-30119 розмір пені складає 2321,27 грн (період з 22.12.2019 по 07.04.2020), за накладною №РН-30118 розмір пені складає 2215,95 грн (період з 13.12.2019 по 07.04.2020), за накладною №РН-30121 розмір пені складає 2822,30 грн (період з 13.12.2019 по 07.04.2020), за накладною №РН-30122 розмір пені складає 538,68 грн (період з 13.12.2019 по 07.04.2020), за накладною №РН-30123 розмір пені складає 1077,36 грн (період з 13.12.2019 по 07.04.2020), за накладною №РН-30138 розмір пені складає 281,23 грн (період з 24.01.2020 по 07.04.2020), за накладною №РН-30140 розмір пені складає 2756,88 грн (період з 10.01.2020 по 07.04.2020), за накладною №РН-30141 розмір пені складає 1786,99 грн (період з 23.01.2020 по 07.04.2020), за накладною №РН-30142 розмір пені складає 547,38 грн (період з 29.01.2020 по 07.04.2020), за накладною №РН-30144 розмір пені складає 521,58 грн (період з 23.01.2020 по 07.04.2020), за накладною №РН-0000006 розмір пені складає 466,06 грн (період з 10.03.2020 по 07.04.2020).
Відтак, загальний розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 15  335 грн 68 коп. 
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем нараховано та заявлено до стягнення три проценти річних у розмірі 5  506,68 грн. Однак, як встановлено колегією суддів, наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних також є помилковим, оскільки так само як й при розрахунку пені, позивачем невірно визначено кінцевий термін виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати товару, та відповідно початок строку нарахування трьох процентів річних. 
Колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду здійснено власний розрахунок трьох процентів річних та встановлено, що загальний розмір пені за весь період прострочення складає 4017,77 грн, за накладною №РН-30119 розмір трьох процентів річних складає 595,41 грн (період з 22.12.2019 по 07.04.2020), за накладною №РН-30118 розмір трьох процентів річних складає 561,71 грн (період з 13.12.2019 по 07.04.2020), за накладною №РН-30121 розмір трьох процентів річних складає 715,41 грн (період з 13.12.2019 по 07.04.2020), за накладною №РН-30122 розмір трьох процентів річних складає 136,55 грн (період з 13.12.2019 по 07.04.2020), за накладною №РН-30123 розмір трьох процентів річних складає 273,10 грн (період з 13.12.2019 по 07.04.2020), за накладною №РН-30138 розмір трьох процентів річних складає 77,50 грн (період з 24.01.2020 по 07.04.2020), за накладною №РН-30140 розмір трьох процентів річних складає 732,06 грн (період з 10.01.2020 по 07.04.2020), за накладною №РН-30141 розмір трьох процентів річних складає 490,89 грн (період з 23.01.2020 по 07.04.2020), за накладною №РН-30142 розмір трьох процентів річних складає 153,47 грн (період з 29.01.2020 по 07.04.2020), за накладною №РН-30144 розмір трьох процентів річних складає 143,28 грн (період з 23.01.2020 по 07.04.2020), за накладною №РН-0000006 розмір трьох процентів річних складає 138,39 грн (період з 10.03.2020 по 07.04.2020).
Відтак, загальний розмір трьох процентів річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 4017 грн 77 коп. 
Судова колегія не приймає до уваги твердження апелянта з приводу неврахування судом першої інстанції обставин повернення відповідачем частини товару позивачеві за видатковою накладною №РН-30140 від 12.12.2019 з огляду на таке. 
Статтею 687 ЦК України визначено, що перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Так, сторонами у п. 2.7. договору передбачено, що покупець здійснює приймання товару по якості, в порядку передбаченому Інструкцією «Про порядок приймання Продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю» №ІІ-7 від 25.04.1966 року зі змінами і доповненнями.
Пунктом 5.2. договору визначено, що покупець здійснює приймання товару за якістю в порядку, передбаченому Інструкцією “Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості”, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СССР від 25.04.1966 №П-7, зі змінами і доповненнями, на умовах проходження товару вхідного контролю на підприємстві покупця відповідно до ГОСТ 24297-87. 
У разі виявлення невідповідності товару за якістю нормативно-технічної документації, сторони керуються Інструкцією “Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості”, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СССР від 25.04.1966 №П-7 (п.5.3. договору в редакції протоколу розбіжностей). 
Згідно з пунктом 16 Інструкції П-7 у разі виявлення невідповідності якості, комплектності, маркування вхідної продукції, тари або пакування вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам), договору або даним, зазначеним у маркуванні та у супровідних документах, на підтвердження якості продукції (пункт 14 цієї Інструкції П-7), отримувач призупиняє подальше приймання та складає акт, в якому зазначає кількість оглянутої продукції та характер виявлених під час приймання дефектів.
Отримувач зобов`язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршенню її якості та змішуванню з іншою однорідною продукцією. Отримувач також зобов`язаний викликати для участі у продовженні приймання продукції та складання двостороннього акта представника міжміського виробника (відправника), якщо це передбачено в Основних та Особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах або договорі.
У договорах можуть бути передбачені випадки, коли явка міжміського виробника (відправника) для участі у приманні продукції за якістю і комплектності та складанні акта є обов`язковими.
У разі поставки в межах одного міста виклик представника виробника (відправника) та його явка для участі у перевірці якості та комплектності продукції та складанні акта є обов`язковими.
У пунктах 18-20 Інструкції П-7 передбачено, що у повідомленні про виклик, направленому виробникові (відправнику), повинно бути зазначено, зокрема: а) найменування продукції, дата та номер рахунка-фактури або номер транспортного документа, якщо на момент виклику рахунок не отримано; б) основні недоліки, виявлені в продукції; в) час, на який призначено прийняття продукції за якістю або комплектністю (у межах визначеного для приймання строку); г) кількість продукції неналежної якості або некомплектної продукції.
Повідомлення про виклик представника виробника (відправника) повинно бути направлено (передано) йому телеграфом (телефоном) не пізніше 24 години, а стосовно швидкопсувної продукції - невідкладно після виявлення невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, тари або пакування визначеним вимогам, якщо інші строки не встановлені в Основних та Особливих умовах поставки, інших обов`язкових для сторін правилах або договорі.
У разі неявки представника виробника (відправника) на виклик отримувача (покупця) у визначені строки та у випадку, коли виклик представника міжміського виробника (відправника) не є обов`язковим, перевірка якості продукції проводиться представником відповідної галузевої інспекції з якості продукції, а перевірка якості товару - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції з якості.  
У разі відсутності відповідної інспекції з якості або бюро товарних експертиз у місці знаходження отримувача (покупця), у разі їх відмови направити представника або у разі неявки його на виклик отримувача (покупця) перевірка проводиться: а) за участю конкретного представника іншого підприємства (організації), направленого керівником або заступником керівника підприємства (організації), або б) за участю компетентного представника громадськості підприємства-отримувача, призначеного керівником підприємства із переліку осіб, затвердженого рішенням фабричного, заводського або місцевого комітету профсоюзу цього підприємства, або в) односторонньо підприємством-отримувачем, якщо виробник (відправник) надав згоду на одностороннє приймання продукції.
Згідно з пунктами 20, 30 Інструкції П-7 за наслідками приймання продукції за якістю та комплектністю за участю представників, зазначених у пунктах 19 та 20 цієї Інструкції, складається акт про фактичну якість та комплектність отриманої продукції. Акт має бути складено у день закінчення приймання продукції за якістю та комплектністю.
Акт повинен бути підписаний всіма особами, які брали участь у перевірці якості та комплектності продукції. Особа, не згодна зі змістом акта, зобов`язана підписати його із зауваженням про свою незгоду та викласти свою позицію.
В акті перед підписом осіб, які брали участь у прийманні, повинно бути зазначено, що ці особи попереджені про те, що вони несуть відповідальність за підписання акта, який містить дані про невідповідність дійсності.
Якщо між виробником (відправником) та отримувачем виникнуть розбіжності стосовно характеру виявлених дефектів і причин їх виникнення, для визначення якості продукції отримувач зобов`язаний запросити експерта бюро товарних експертиз, представника відповідної інспекції з якості або іншої компетентної організації.
Враховуючи наведені умови укладеного між сторонами договору та Інструкції, відповідач у разі виявлення факту поставки позивачем неякісного товару, був зобов`язаний письмово викликати представника позивача для участі в прийманні такого товару (повідомлення про виклик має містити певний перелік відомостей), а у випадку якщо позивач не направить представника для участі у прийманні продукції за якістю, здійснити приймання продукції (товару) за участю представника відповідної галузевої інспекції з якості продукції, або експерта бюро товарних експертиз, або представника відповідної інспекції з якості, і лише у випадку відсутності відповідної інспекції з якості, або бюро товарних експертиз в місці знаходження покупця, або у випадку відмови таких осіб направити представника, або у випадку неявки такого представника на виклик, провести перевірку за участю компетентного представника іншого підприємства або компетентного представника громадськості.
Однак, як вбачаться з наявних матеріалів справи, відповідач всупереч положенням договору та пункту 16 Інструкції П-7 представника позивача письмово (із зазначенням визначених законодавством відомостей) не викликав, у порушення пункту 20 Інструкції П-7 - для участі у прийманні товару, враховуючи неявку представників позивача, а також представника відповідної галузевої інспекції з якості продукції, експерта бюро товарних експертиз, представника відповідної інспекції з якості, або представника громадськості не викликав.
При цьому, з огляду на наведені положення Інструкції, наданий ДП "Одеський авіаційний завод" протокол вхідного контролю, складений комісією у складі трьох працівників відповідача, не може вважатися належним доказом на підтвердження постачання товару неналежної якості. Наявні матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від приймання товару, складення актів стосовно відмови від приймання товару, тощо. 
За приписами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 74 ГПК України).
У порушення наведених законодавчих приписів відповідач не надав належних доказів на підтвердження поставки частини товару за накладною №РН-30140 від 12.12.2019 неналежної якості.
З приводу посилання апелянта на відсутність у нього обов`язку здійснити остаточну оплату 20 % вартості товару (ПДВ) судова колегія зазначає таке. 
У відповідності до п.4.2. договору (в редакції протоколу розбіжностей) суму ПДВ покупець сплачує після реєстрації постачальником відповідної податкової накладної, виписаної на поставку товару.
Згідно з п. 14 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 р. № 1246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. № 341) квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Примірник квитанції в електронній формі зберігається в ДФС.
Відповідно до п. 17 того ж Порядку у разі зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування формується квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Така квитанція одночасно надсилається постачальнику (продавцю) та отримувачу (покупцю) - платнику податку.
У квитанціях про прийняття ДПС України податкових накладних, надісланих позивачем на реєстрацію, копії яких додані до позовної заяви, відсутні позначення, що відносно таких податкових накладних зупинена реєстрація або прийняте рішення про відмову в їх реєстрації.
Відтак, сплата 20% вартості товару повинна відбуватися саме після реєстрації податкової накладної, виписаної постачальником. Жодних умов про необхідність додаткового повідомлення відповідача про реєстрації податковим органом відповідної податкової накладної та необхідність надання постачальником на адресу покупця будь-яких повідомлень про реєстрацію податкової накладної, умови договору не містять.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2020 скасувати частині стягненні пені, трьох процентів річних та розподілу судових витрат та прийняти в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції здійснено з урахуванням приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2020 по справі №916/1086/20 в частині стягненні пені у сумі 6146 грн 14 коп, трьох процентів річних у сумі 1488 грн 91 коп та розподілу судових витрат скасувати. 
В задоволенні позову в частині стягнення пені у сумі 6146 грн 14 коп та трьох процентів річних у сумі 1488 грн 91 коп – відмовити.
В решті рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2020 по справі №916/1086/20 залишити без змін, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:
"Позов задовольнити частково.
Стягнути з Державного підприємства "Одеський авіаційний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛОКВОРК" 651  325 грн 38 коп суму основного боргу, 15  335 грн 68 коп суму пені, 4017 грн 77 коп суму три проценти річних та 583,32 грн суму інфляційних втрат.
Стягнути з Державного підприємства "Одеський авіаційний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛОКВОРК" 10  051 грн 07 коп судового збору за подання позову.
В решті позову відмовити".
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛОКВОРК" на користь Державного підприємства "Одеський авіаційний завод" 171 грн 70 коп судового збору за подання апеляційної скарги. 
Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів. 
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених     Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено та підписано 01.02.2021.

Головуючий суддя                                                                      Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                     Мишкіна М.А.

Суддя                                                                                Савицький Я.Ф.