ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року	Львів	Справа № 260/2595/20 пров. № А/857/14526/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Кушнерика М.П.
суддів –                                                            Мікули О.І., Курильця А.Р.;
за участю секретаря судового засідання –   Юник А.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року, прийняте суддею Плехановою З.Б. в місті Ужгороді, о 12 годині 01 хвилині, у справі №260/2595/20 за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та стягнення вихідної допомоги при звільненні, -

                                                    ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність прокуратури Закарпатської області щодо не нарахування та невиплати йому вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку; стягнути з прокуратури Закарпатської області на його користь вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 24995 гривень 04 копійки; допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.
В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що наказом прокурора Закарпатської області від 28.04.2020 №172к позивача звільнено із посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Закарпатської області та органів прокуратури Закарпатської області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30 квітня 2020 року. Відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області доручено провести з позивачем остаточний розрахунок та виплатити усі належні виплати при звільненні, проте, остаточний розрахунок у день звільнення проведено не було. Посилаючись, зокрема, на правові висновки, висловлені Верховним Судом, позивач зазначив щодо наявності у нього права на отримання вихідної допомоги при звільненні та необхідність застосування до спірних правовідносин норм трудового законодавства. Однак, при проведенні розрахунку відповідачем не було виплачено вихідної допомоги при звільненні, передбаченої ст. 44 КЗпП України, що призвело до порушення прав та законних інтересів повивача.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року ,  замінено відповідача - Прокуратуру Закарпатської області на належного - Закарпатську обласну прокуратуру.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено повністю.
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, з підстав помилкового застосування норм матеріального права та неповного з`ясування обставин справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що спеціальним Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні працівника, тому у нього виникає гарантоване право на отримання вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до частини першої статті 44 КЗпП України. Отже, право позивача на одержання суми середньомісячного заробітку як вихідної допомоги передбачено законодавством, яке покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти постанову, якою позов задоволити повністю.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника прокуратури, яка просить залишити без змін рішення суду, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , з липня 1999 року по квітень 2020 року безперервно працював в органах прокуратури України на різних посадах, що стверджується копією його трудової книжки (а.с.13-19 т.1).
Наказом прокурора Закарпатської області від 18.12.2019 за №946к призначений на посаду - прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Закарпатської області .
13 серпня 2008 року позивачу наказом ГПУ №7072 присвоєно класний чин старшого радника юстиції.
Наказом прокурора Закарпатської області від 28.04.2020 №172к ОСОБА_1 , звільнено із посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Закарпатської області та органів прокуратури Закарпатської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30 квітня 2020 року. Відповідно до абзацу 2 резолютивної частини цього ж наказу, відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області доручено провести остаточний розрахунок та здійснити усі належні ОСОБА_1 виплати при звільненні.(а.с.12 т.1)
З вказаним наказом позивач ознайомився та отримав його копію 20.05.2020.
25.05.2020 позивач звернувся з інформаційним запитом до Прокуратури Закарпатської області щодо виплати останньому вихідної допомоги при звільненні (а.с.20-21 т.1).
Листом від 29.05.2020 №19-352 вих.-20, Прокуратурою Закарпатської області повідомлено позивача про відсутність правових підстав для нарахування та виплати вихідної допомоги при звільненні, у разі звільнення на підставі п. 9 ч.1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» (а.с.24-25 т.).
Згідно даних розрахункового листа вихідна допомога позивачу не виплачувалась (а.с.26 т.1).
10.06.2020 позивач повторно звернувся до відповідача з проханням повідомити його чи була нарахована при звільненні вихідна допомога, виплата якої передбачена ст.44 КЗпП України, якщо так, то в якому розмірі. Також просив у випадку не нарахування - його здійснення та виплату, а у випадку відмови - просив зазначити причини (а.с.22-23 т.1).
Листом від 23.06.2020 №18-66 вих.-20, Прокуратурою Закарпатської області повідомлено позивача, що розрахунок з ним був проведений на підставі наказу прокурора Закарпатської області №172к від 28.04.2020 та довідки про кількість днів невикористаних відпусток №11-30вн.20 від 28.04.2020 у місяці звільнення, в яких вказано проведення виплат грошової компенсації за 74 календарних днів невикористаних відпусток. Підстав та порядку надання вихідної допомоги при звільненні в наказі №172к від 28.04.2020 не зазначено (а.с.27 т.1).
Відповідно до довідки про заробітну плату від 11.06.2020 за вих. № 18-146 вих.2020 виданої прокуратурою Закарпатської області, не вказано інформації про виплату вихідної допомоги ОСОБА_1 при звільненні (а.с.28 т.1).
Вважаючи протиправною бездіяльність прокуратури Закарпатської області щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку, позивач звернувся з позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував це тим, що оскільки позивача звільнено, з підстав та в порядку, передбачених Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, якими не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні, позивач не набув права на її отримання.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції частково не погоджується з такими, та вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі Закон № 1697-VI), організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 51 Закону № 1697-VII передбачено загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді.
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII, прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», статтю 51 Закону № 1697-VII доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.
Законом № 1697-VII не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Поряд з цим, нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення, є стаття 44 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 зазначив, що Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України спеціального статусу посадових осіб не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічна позиція неодноразово була висловлена і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31 січня 2018 року у справі № 803/31/16, від 30 липня 2019 року у справі № 804/406/16, від 8 серпня 2019 року у справі № 813/150/16.
Так, КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (ст. 1 КЗпП України).
Згідно ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до ч. 4 ст. 40 КЗпП України, особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частини першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.
Згідно зі ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» було внесено зміни також і до КЗпП України, а саме: статтю 32 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус»; статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус»; частину дев`яту статті 252 після слів «дисциплінарної відповідальності та звільнення» доповнено словами і цифрами «а також положення частин другої і третьої статті 49-4 цього Кодексу».
Однак, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» зміни до КЗпП України, не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.
Відтак, ч. 5 ст. 51 Закону № 1697-VII та ч. 4 ст. 40 КЗпП України, передбачає виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже, не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.
Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що позивача звільнено з підстав та в порядку, передбачених Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, яким не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні, а тому останній не набув права на її отримання, є помилковими.
Поряд з цим, чинним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.
Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.
Зазначене відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від   23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19, яка у відповідності до ч. 5 ст.242 КАС України підлягає врахуванню судом апеляційної інстанції.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності прокуратури Закарпатської області протиправною щодо не нарахування та невиплати вихідної допомоги при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку є обґрунтованими, а, відтак, підлягають задоволенню.
Також, слід вказати, що розрахунок середньомісячного заробітку при виплаті вихідної допомоги є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач працював і який виплачував йому заробітну плату, а тому вимога ОСОБА_1 про стягнення з прокуратури Закарпатської області вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 24995 гривень 04 копійки, задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оскільки відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати вихідної допомоги при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку, що мало своїм наслідком порушення права останнього на належний соціальний захист, тому необхідно вийти за межі позовних вимог шляхом прийняття рішення про зобов`язання прокуратуру Закарпатської області (правонаступником якого є Закарпатська обласна прокуратура) здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату вихідної допомоги при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку.
За пунктами 3, 4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З врахуванням вищевикладеного, вищезазначені обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду та прийняття постанови про часткове задоволення позову.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 згідно ПН №215600426655 від 07.12.2020 (а.с.115 т.1) за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 1261,2 грн.
Враховуючи часткове задоволення позову та вимоги ст.139 КАС України, слід стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської обласної прокуратури судовий збір в розмірі 630,6 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 243, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322,  ст.325 КАС України, суд, –

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року в справі №260/2595/20 скасувати та прийняти постанову, якою позов задоволити частково.
Визнати протиправною бездіяльність прокуратури Закарпатської області (правонаступником якої є Закарпатська обласна прокуратура) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку.
Зобов`язати прокуратуру Закарпатської області (правонаступником якої є Закарпатська обласна прокуратура) здійснити ОСОБА_1 нарахувати та виплатити вихідну допомогу при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку.
В решті позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської обласної прокуратури (вул.Коцюбинського,2а, м.Ужгород, 88000, код ЄДРПОУ 02909967) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 630,60 грн. (шістсот тридцять гривень) 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених  п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула	
Повне судове рішення складено 19.02.21