Справа № 130/2553/19
Провадження № 22-ц/801/425/2021
Категорія: 44
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року	Справа № 130/2553/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Якименко М.М., секретар Ліннік Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 грудня 2020 року, ухвалене суддею Порощуком П.П. в м.Жмеринка, в цивільній справі за позовом   ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» (в особі структурної одиниці «Шаргородські електричні мережі»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про визнання бездіяльності щодо невиконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та щодо нарахування суми заборгованості за електропостачання, про визнання певних обставин, про стягнення суми недовідпущеної електроенергії, про зобов`язання вчинити дії, про стягнення моральної шкоди,
встановив:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та згідно збільшених позовних вимог просив:
1) визнати протиправною та незаконною бездіяльність відповідачів при невиконанні ними Закону України «Про захист прав споживачів», постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018 та призначених до неї правил «ПРРЕЕ»;
2) визнати відсутність укладеного нового договору між сторонами, відсутність споживання електроенергії споживачем, відсутність сплати рахунків за сплату електроенергії;
3) визнати, що згідно ч.6 постанови НКРЕКП відношення між сторонами регулюються як до підписання нового договору та і після підписання нового договору старим договором на користування електроенергії від 20.03.2001 за №20360553;
4) визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо перерахування споживачу заборгованості електроенергії з жовтня 2019 року;
5) стягнути з відповідачів суму недовідпущеної електроенергії споживачу згідно квитанцій відповідачів про заборгованість з жовтня 2019 року;
6) зобов`язати відповідачів встановити електрообладнання споживачу згідно акта від 01.12.2010;
7) стягнути з відповідачів 200 000 грн. моральної шкоди.
У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що відповідачі 09.10.2019 відключили його від енергопостачання та на момент звернення до суду з позовом постачання електроенергії згідно договору від 20.03.2001 не здійснюється.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погодившись із вказаним позовом ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення.
В апеляційній скарзі зазначає про недоречність твердження суду, що 20.03.2001 між сторонами виникли договірні зобов`язання, адже у цьому році таких відповідачів не існувало; помилковим є твердження суду, що з 01.01.2019 відповідачі надавали йому послуги на умовах та у спосіб, визначений законодавством України, так як для того, щоб вважати укладеним договір шляхом споживання електроенергії та її оплати споживачем повинна бути зроблена пропозиція, чого зроблено не було; безпідставним є висновок суду про не доведення позивачем позовної вимоги про регулювання відносин між сторонами, згідно ч.6 постанови НКРЕКП, як до підписання нового договору та і після його підписання старим договором від 20.01.2001.
У поданих на апеляційну скаргу відзивах відповідачі просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05.02.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14.12.2020 про відмову суду у задоволенні позову: про визнання протиправною та незаконною бездіяльності відповідачів при невиконанні ними Закону України «Про захист прав споживачів», постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018 та призначених до неї правил «ПРРЕЕ»; про визнання відсутності укладеного нового договору між сторонами, відсутності споживання електроенергії споживачем, відсутності сплати рахунків за сплату електроенергії; про визнання, що згідно ч.6 постанови НКРЕКП відношення між сторонами регулюються як до підписання нового договору та і після підписання нового договору старим договором на користування електроенергії від 20.03.2001 за №20360553; про стягнення з відповідачів 200000 грн. моральної шкоди, - визнано неподаною та повернуто апелянту без розгляду.
Відкрито апеляційне провадження в частині оскарження цього ж рішення про відмову суду у задоволенні позову: про визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо перерахування споживачу заборгованості електроенергії з жовтня 2019 року; про стягнення з відповідачів суми недовідпущеної електроенергії споживачу згідно квитанцій відповідачів про заборгованість з жовтня 2019 року; про зобов`язання відповідачів встановити електрообладнання споживачу згідно акта від 01.12.2010, так як вказані вимоги пов`язані з правовідносинами між споживачем та надавачем послуг, а тому на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» судовий збір за вказані вимоги не сплачується (а.с.27-28 т.2).
Таким чином рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині вищезазначених трьох позовних вимог, в іншій частині рішення суду апеляційним судом не переглядається.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 20.03.2001 між  ОСОБА_1 та ВАТ «АК Вінницяобленерго», в особі директора Жмеринських ЕМ, укладено договір на користування електричною енергією, предметом якого було постачання електропостачальником споживачу електроенергії в необхідних обсягах відповідно до потужності 1,5 кВт електроустановок споживача, а споживач зобов`язався оплачувати одержану електричну енергію за відповідними цінами та в обумовлені терміни (а.с.2 т.1).
З листа-вимоги ТОВ «Енера Вінниця» №373/2020 від 20.02.2020 вбачається, що між постачальником в особі ТОВ «Енера Вінниця» та споживачем ОСОБА_1 укладено договір постачання електричної енергії №20360553 (а.с.126 т.1).
У відповіді начальника Жмеринської дільниці СО «Шаргородські електричні мережі» АТ «Вінницяобленерго» від 22.10.2019 №СО/75/53-402 на звернення-скаргу ОСОБА_1 від 10.10.2019 останньому роз`яснено, що розподіл електричної енергії до його будинку здійснює СО «Шаргородські ЕМ», а електропостачальником являється ТОВ «Енера Вінниця». Після отримання 10.10.2019 від ОСОБА_1 повідомлення про відсутність послуги електропостачання бригада Шаргородських ЕМ виїхала до домогосподарства для усунення ймовірного пошкодження. На місці було встановлено, що електрообладнання Шаргородських ЕМ працює в штатному режимі, очевидно, що причина відсутності електропостачання була в електроустановці, проте ОСОБА_1 не було допущено бригаду для перевірки електроустановки, про що складено відповідний акт про недопуск від 10.10.2019.
11.10.2019 після допуску ОСОБА_1 бригади Шаргородських ЕМ до електроустановки електропостачання до його будинку було відновлено (а.с.7 т.1).
ОСОБА_1 сплачував за спожиту електроенергію: 04.03.2019 – 9,00 грн.; 01.04.2019 – 35,00 грн.; 03.06.2019 – 35,00 грн.; 04.07.2019 – 45,00 грн.; 14.08.2019 – 35,00 грн.; 18.10.2019 – 45,00 грн.; 15.11.2019 – 45,00 грн. (а.с.209 т.1).
З квитанції ТОВ «Енера Вінниця» за о/р 20360553 слідує, що станом на 31.03.2020 загальна сума до сплати ОСОБА_1 становила 29 648,64 грн., з яких 26 919,36 грн – заборгованість на 01.03.2020, 2729,28 грн – нараховано за березень 2020 року (а.с.207 т.1).
Згідно копії акту від 10.10.2019 ОСОБА_1 в присутності представника Сербинівської сільської ради Жмеринського району в особі сільського голови Лисак Л.С. не допустив бригаду Жмеринської дільниці СО «Шаргородські ЕМ» для обстеження та можливого ремонту електроустановки споживача, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Бригада виїжджала для проведення ремонтних робіт згідно заявки від ОСОБА_1 . Попереднім обстеженням встановлено, що електрообладнання працює в штатному режимі без зауважень (а.с.6 т.1).
У відповіді СО «Шаргородські електричні мережі» АТ «Вінницяобленерго» від 04.02.2020 №СО/75/83 зазначено, що у відповідності до п.2.1.6 Правил роздрібного ринку електричної енергії у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу та має подати оператору системи розподілу письмову заяву про припинення розподілу електричної енергії на його об`єкт, у зв`язку з чим листом вимагає невідкладно надати відповідь чи дійсно він бажає розірвати договір про надання послуг з розподілу електричної енергії до якого приєднався шляхом підписання, шляхом споживання електроенергії та шляхом оплати рахунків (а.с.125 т.1).
ОСОБА_1 всі вищезазначені обставини в основній їх частині не заперечувалися, та позивач не намагався їх спростувати.
Суд першої інстанції, встановивши вказані обставини у справі, керуючись положеннями ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок електричної енергії», постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» зробив правильний висновок про недоведеність ОСОБА_1 позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції щодо надання йому відповідачами з 01.10.2019 послуг на умовах та у визначений законодавством України спосіб, тобто позивач фактично заперечує факт наявності між сторонами договірних стосунків. Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 до даного часу не уклав договорів про надання послуг з розподілу та про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, однак він, споживаючи електричну енергію та частково сплативши рахунки за надані йому відповідні послуги, приєднався до умов договору постачання універсальних послуг, що передбачено п. 2,4,7 Постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018.
Вказаний висновок суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не спростований.
У матеріалах справи є лист щодо надання інформації, з якого вбачається, що ТОВ «Енера Вінниця» мало намір звернутися до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості за спожиту електричну енергію (а.с.212 т.1).
Так, з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08.12.2020 в цивільній справі №130/893/20, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 03.03.2021, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Енера Вінниця» заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 29 648 грн. 64 коп. 
Вказаними судовими рішеннями встановлено, що 01.10.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «Енера Вінниця» укладено договір № 20360553 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (для побутових споживачів) шляхом приєднання відповідача до умов публічного договору приєднання, а факт споживання електричної енергії та оплата виставлених рахунків свідчить про приєднання відповідача до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. 
Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також зазначає про недоречність твердження суду першої інстанції з приводу виникнення 20.03.2001 між сторонами договірних зобов`язань, адже в цьому році таких відповідачів не існувало.
Така заява ОСОБА_1 частково заслуговує на увагу, оскільки дійсно у рішенні суду при узагальнені встановлених судом першої інстанції обставин зазначено, що 20.03.2001 між ОСОБА_1 , АТ «Вінницяобленерго» та ТОВ «Енера Вінниця» виникли договірні зобов`язання.
Однак, таке твердження суду є лише помилкою, адже суд у тексті цього рішення (до узагальнення обставин) описує договір, укладений в письмовій формі між ОСОБА_1 та ВАТ «АК Вінницяобленерго» в особі директора Жмеринських ЕМ, що не заперечувалося ОСОБА_1 . Письмового договору, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Енера Вінниця» не існує, але при цьому така помилка суду не впливає на суть прийнятого судового рішення.
Колегія суддів не надає оцінку доводам апеляційної скарги, що стосуються вимог позову про визнання регулювання згідно ч. 6 постанови НКРЕКП відносин між сторонами як до підписання нового договору, так і після його підписання старим договором на користування електроенергії від 20.03.2001 за №20360553, оскільки рішення суду в цій частині апеляційним судом не переглядається (в цій частині вимог повернуто апеляційну скаргу).
Висновок суду першої інстанції про недоведеність ОСОБА_1 позовних вимог є правильним, адже це одразу вбачається зі змісту мотивувальної частини позову, в якій викладена лише одна обставина, якою ОСОБА_1 обґрунтовує 7 (сім) позовних вимог без зазначення доказів, якими він обґрунтовує цю обставину.
Крім того, позивачем не розмежовано вимоги до кожного з відповідачів.
Документи, додані ОСОБА_1 до позовної заяви не проаналізовані ним самим, що позбавляє суд можливості провести аналіз та надати належну їм оцінку, як доказам, які про щось стверджують чи щось спростовують. Тому іншого рішення у цій справі, аніж ухвалене судом першої інстанції, не може бути.
Загалом, суть апеляційної скарги зводиться не до аналізу рішення суду на предмет його незаконності та необґрунтованості (в силу п. 5 ч. 2 ст. 356 ЦПК України повинно бути зазначено неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо), а до суб`єктивної критики цього рішення без зазначення в апеляційній скарзі нових обставин, що підлягають встановленню, доказів, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України).
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жмеринського  міськрайонного суду  Вінницької області  від 14 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 11 березня 2021 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко