П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/9224/20	

Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.
рішення суду першої інстанції прийнято
у м. Одеса, 28 жовтня 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:                                                            Танасогло Т.М.
суддів:                                                                                Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 420/9224/20 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 04.09.2020 року у розмірі 5100,00 грн. у виконавчому провадженні №62566175.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав, що спірна постанова, якою накладено штраф на позивача за невиконання рішення суду по справі № 523/8126/19, прийнята протиправно, оскільки ГУ ПФУ виконало вимоги виконавчого листа №523/8126/19 у повному обсязі, в добровільному порядку та в межах своїх повноважень ще 12.12.2019 року, що підтверджується Рішенням від 12.12.2019 року №951390109875. Відповідно до положень ст.75 Закон України №1404-УІІІ «Про виконавче провадження» державний виконавець має право накласти штраф лишу у разі невиконання рішення суду, між тим ГУ ПФУ в Одеській області виконано судове рішення у справі № 523/8126/19. Також. Позивач звертає увагу на той факт, що рішення судів у справах щодо пенсійного забезпечення, які набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених судом зобов`язань, з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством, а тому не зрозуміло саме в якій частині Управління не виконало вимоги рішення суду, та яким чином воно повинно бути виконано, якщо Головне управління вчинило всіх необхідних та залежних саме від Головного управління заходів та в межах повноважень Головного управліннях по виконанню рішення суду. Якщо відповідачу не зрозуміло яким чином, або у який спосіб повинно виконуватись рішення суду - державний виконавець має право звернутися до суду, який видав виконавчий документ із заявою про роз`яснення відповідного рішення.
Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи тим, що виконання рішення суду є обов`язковим, право на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою обов`язків. Рішення суду не виконано. Державний виконавець діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року, позов Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про накладення штрафу від 04.09.2020 року у розмірі 5100,00 грн. у виконавчому провадженні №62566175.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначило про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку із чим, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування скарги вказано, що рішення суду боржником не виконано взагалі, посилання на постанову Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» є безпідставним, адже боржником не вчинено жодних дій на виконання вказаної постанови. Згідно рішення суду № 523/8126/19, стягувачу потрібно було перерахувати пенсію, вже призначену раніше, з урахуванням відповідних довідок, а не відновити чи призначити пенсію внутрішньо переміщеній особі. Відсутність механізму виплати відповідного боргу не є поважною причиною невиконання рішення суду, обов`язковість виконання якого передбачена Конституцією України. Таким чином рішення суду не виконано та боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду. З урахуванням вказаного, згідно з ч. 2 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження», апелянт вважає правомірним прийняття спірної постанови від 04.09.2020 року. 
До того ж, апелянт посилається на те, що судовий збір було стягнуто з відповідача у порушення приписів процесуального законодавства, оскільки згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
14.12.2020 року через канцелярію суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання щодо врахування його пояснень, в яких наголошується про невиконання Головним управлінням ПФУ в Одеській області судового рішення по справі № 523/8126/19, у зв`язку із чим спірна постанова від 04.09.20120, якою на позивача у даній справі накладено штраф за невиконання рішення суду, є правомірною.
15.12.2020 року через канцелярію суду від позивача у справі надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ГУ ПФУ в Одеській області вказало про необґрунтованість доводів апелянта, посилаючи на обставини, якими було обґрунтовано позовні вимоги під час звернення до суду з даним позовом та наголосив на тому, що ГУ ПФУ в Одеській області було виконано рішення по справ № 523/8126/19, а саме було перераховано пенсію ОСОБА_1 з врахуванням довідок про заробітну плату. Сума боргу після перерахунку склала 11   459,98 грн., про що відповідним листами від 28.07.2020 року та від 30.09.2020 року було повідомлено відповідача. Також, органу виконавчої служби було повідомлено, що сума заборгованості у розмірі 11459,98 грн. буде виплачена з урахуванням норм постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2015 року № 365 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335, а саме на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом міністрів України.
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 року у справі №523/8126/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Суворовського об`єднання управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Суворовське об`єднання управління Пенсійного фонду України в м. Одесі здійснити перерахунок пенсії з врахуванням довідок про заробітну плату від 15.06.2015 року №720, 721, 722 за період з квітня 1982 року по березень 1998 року, виданих ВАТ «Макіївський металургійний комбінат» та зобов`язано виплатити заборгованість на користь ОСОБА_1 , що виникла за період з 25.05.2015 року.
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про заміну сторони на правонаступника по справі №523/8126/19.
Ухвалою суду від 29.09.2019 року заяву задоволено та замінено Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області по справі №523/8126/19.
Вказане судове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 року набрало законної сили 07.10.2019 року.
Для виконання рішення суду, 12.11.2019 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі №523/8126/19.
Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коваленком В.О. 15.07.2020 року відкрито виконавче провадження №62566175 з примусового виконання виконавчого листа №523/8126/19 виданого 12.11.2019 Одеським окружним адміністративним судом та постанова про відкриття виконавчого провадження №62566175 направлена на адресу ГУ ПФУ, куди надійшла 20.07.2020 року (а.с.14-16).
Позивач 28.07.2020 року направив на адресу відділу примусового виконання рішень лист №1500-0321-5/51202 з додатками, згідно якого повідомив, що рішенням Відділу №19 ОСОБА_1 перераховано пенсію з 25.05.2015 року із врахуванням довідок про заробітну плату від 15.06.2015 року №720, 721, 722 за період з квітня 1982 року по березень 1998 року, виданих ВАТ «Макіївський металургійний комбінат». Розмір пенсії з 25.05.2015 року складає 2755,47 грн., з 01.03.2019 року 3040,44 грн., 01.05.2020   3372,14 грн., з 04.05.2020 року 3814,01 грн. Сума боргу складає 11459,98 грн.   Зазначена сума буде виплачена з урахуванням вимог п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (з урахуванням змін внесених постановою Кабінету Міністрів від 21.08.2019 року №788) (а.с.17-18).
04.09.2020 року постановою Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Коваленком В.О. за невиконання рішення суду на позивача було накладено штраф у розмірі 5 100,00 грн. (а.с.19-21).
Не погоджуючись з прийнятою постановою, Головне управління ПФУ в Одеській області звернулось до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з недоведеності відповідачем правомірності своїх дій, з огляду на що постанова від 04.09.2020 року про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. ВП №62566175 підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню, оскільки в листі від 28.07.2020 року чітко зазначено, що рішенням Відділу №19 ОСОБА_1 перераховано пенсію з 25.05.2015 року із врахуванням довідок про заробітну плату від 15.06.2015 року №720, 721, 722 за період з квітня 1982 року по березень 1998 року, виданих ВАТ «Макіївський металургійний комбінат». Розмір пенсії з 25.05.2015 року складає 2755,47 грн., з 01.03.2019 року 3040,44 грн., 01.05.2020   3372,14 грн., з 04.05.2020 року 3814,01 грн. Сума боргу складає 11459,98 грн. Зазначена сума буде виплачена з урахуванням вимог п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (з урахуванням змін внесених постановою Кабінету Міністрів від 21.08.2019 року №788).
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його хибним, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Як встановлено ч.1 ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. 
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч.2 ст. 370 КАС України).
Відповідно до ч. 4 ст. 372 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Згідно з ч. 1 ст. 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовано законом України «про виконавче провадження» №1404-VIII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (надалі Закон України №1404-VIII).
Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону України №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч.6 ст.26 Закону України №1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентовано положеннями статтею 63 Закону України № 1404-VIII згідно частини першої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Приписами ч. 2 ст. 63 Закону України № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України № 1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Отже, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
При цьому, передумовою для накладення на боржника штрафу за невиконання без поважних причин в установлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити дії, є встановлення виконавцем за наслідками перевірки, що проводиться наступного дня після спливу десятиденного терміну з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, факту невиконання такого рішення без поважних причин.
Тобто, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути прийнята лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, однак не зробив цього.
Разом з цим, визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова винесена державним виконавцем за не виконання вимог виконавчого листа № 523/8126/19, виданого 12.11.2019 року Одеським окружним адміністративним судом в частині зобов`язання виплатити заборгованість на користь ОСОБА_1 , що виникла за період з 25.05.2015 року.
На підтвердження здійснення дій щодо виконання рішення суду ГУ ПФУ в Одеській області зазначило, що рішенням Відділу №19 ОСОБА_1 перераховано пенсію з 25.05.2015 року із врахуванням довідок про заробітну плату від 15.06.2015 року №720, 721, 722 за період з квітня 1982 року по березень 1998 року, виданих ВАТ «Макіївський металургійний комбінат». Розмір пенсії з 25.05.2015 року складає 2755,47 грн., з 01.03.2019 року 3040,44 грн., 01.05.2020р. 3372,14 грн., з 04.05.2020 року 3814,01 грн. Сума боргу складає 11459,98 грн. Зазначена сума буде виплачена з урахуванням норм постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», із змінами внесеними постановою Кабінету міністрів України від 25.04.2018 року № 335, а саме на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Водночас, Головне управління зазначало, що вказана заборгованість обліковується в Головному управлінні ПФУ в Одеській області, у підтвердження чого надано витяг з реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.
Колегія суддів звертає увагу, що механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету визначений Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 року «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» (надалі - Порядок № 649).
Згідно з п.2 Порядку № 649, боржник - це орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення; стягувач - фізична особа, на користь якої винесено рішення; рішення - рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів.
Як встановлено п. 3 Порядку № 649, боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.
Згідно п.5, 6, 8 Порядку №649, для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.
Перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - комісія).
Комісія приймає одне з таких рішень: про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку; про відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку.
У відповідності до п.п. 10,11 Порядку № 649, виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.
Боржник у триденний строк повідомляє стягувачу про виділення коштів та не пізніше десяти робочих днів з дня надходження коштів у межах встановленого Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоду виплати пенсії зобов`язаний здійснити виплату стягувачу суми, що підлягає виплаті, у порядку, встановленому статтею 47 зазначеного Закону.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 640/5248/19 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року змінено. Пункт 2 резолютивної частити рішення викладено у наступній редакції: «Визнано протиправними та нечинними пункту 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».
Водночас, як вірно зауважив з цього приводу суд першої інстанції, скасування з 22 липня 2020 року в судовому порядку пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 не можуть бути враховані при прийнятті рішення щодо невиконання рішення суду у межах даної справи, оскільки ці обставини не існували на час здійснення перерахунку пенсії на виконання рішення суду по справі № 523/8126/19 (виникнення спірних відносин).
Відповідно до статті 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України.
Згідно з пунктами 20 та 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.
Після набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі № 640/5248/19, як вірно було враховано судом першої інстанції, обсяг бюджетних призначень Пенсійного фонду України на 2020 рік на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду не переглядався.
З врахуванням викладеного, апеляційним судом встановлено, що позивачем не надано доказів на підтвердження дотримання вимог п. 5 Порядку №649, зокрема подання до Пенсійного фонду України відповідних документів.
Таким чином, висновок суду першої інстанції стосовно того, що позивачем було здійснено усіх залежних від нього дій щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у с праві № 523/8126/19 є хибним.
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції не звернув уваги, на те, що посилання органом ПФУ на приписи постанови № 365 є безпідставними, оскільки вказаною постановою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, в той час як спірним у даному випадку є виконання Головним управлінням ПФУ в Одеській області рішення суду щодо перерахунку та виплати фізичній особі пенсії, вже призначеної раніше.
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що рішення суду боржником не виконано без поважних причин.
Вказане, свідчить про правомірність постанови державного виконавця про накладення на позивача штрафу у розмірі 5100грн. у ВП № 62566175, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Крім того, обґрунтованими колегія суддів також вважає і доводи апеляційної скарги відносно розподілу судових витрат, а саме, що ГУ ПФУ в Одеській області є суб`єктом владних повноважень, при розгляді даної справи він не поніс витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, а тому, на думку апелянта, судові витрати відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача не підлягають, виходячи з наступного.
Згідно з п.п. 1, 2 3 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року), головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі – головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі – Фонд).
Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі – управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду.
Основними завданнями головного управління Фонду є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; забезпечення ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом.
Позивачем у даній справі виступає - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, територіальний орган Пенсійного фонду України, а тому, підпадає під визначення суб`єкта владних повноважень згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.
З урахуванням викладеного, наявні підстави для застосування до спірних правовідносин порядку розподілу судових витрат, визначеного ч. 2 ст. 139 КАС України, та відповідно відсутні підстави для стягнення на користь ГУ ПФУ в Одеській області сплаченого ним при поданні позову судового збору.
Водночас, колегія суддів відхиляє за необґрунтованістю доводи стосовно того, що позовну заяву було подано до неналежного відповідача, оскільки за приписами ч. 3 ст. 287 КАС України, відповідачем у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності держаного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця – приватний виконавець.
Колегія суддів, враховуючи правову позицію Верховного Суду у справі № 501/1397/17( №К/9901/55756/18)    від 07.04.2020 зазначає, що відповідно до пункту 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 30 вересня 2016 року за №1302/29432З наведених приписів законодавства випливає, що відповідачами у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби можуть бути лише Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції. У зв`язку з тим, що структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; відділи примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі не визначені як самостійні органи державної виконавчої служби, це виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.
Отже, відділи примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі не визначені як самостійні органи державної виконавчої служби, та не мають права приймати участь у адміністративних справах.
Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства у цій категорії справ відповідачами можуть бути відповідні управління ДВС, твердження апелянта, що позов подано до неналежного відповідача є необґрунтованими.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, внаслідок чого, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України, є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 287, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року по справі № 420/9224/20 – скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу – відмовити повністю.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено та підписано 21 січня 2021 року.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.    Єщенко О.В.