УХВАЛА

22 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 460/3392/19
адміністративне провадження № К/9901/902/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Яковенка М. М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 460/3392/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
УСТАНОВИВ:
11 січня 2021 до Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 460/3392/19, предметом розгляду якої є вимоги про визнання протиправним та скасування 26 податкових повідомлень-рішень форми "Ф" від 08 серпня 2018 року, прийняті ГУ ДФС України в Рівненській області, щодо визначення сум податкових зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік: №0364906-5002-1716 на суму 397,12 грн.; № 0364907-5002-1716 на суму 10817,44 грн.; № 0364917-5002-1716 на суму 1568,00 грн.; № 0364905-5002-1716 на суму 875,84 грн.; № 0364898-5002-1716 на суму 1952,00 грн.; № 0364897-5002-1716 на суму 1373,00 грн.; № 0364914-5002-1716 на суму 6406,40 грн.; № 0364900-5002-1716 на суму 37691,04 грн.; № 0364894-5002-1716 на суму 10773,92 грн.; № 0364908-5002-1716 на суму1460,27 грн.; № 0364896-5002-1716 на суму 4120,80 грн.; № 0364904-5002-1716 на суму 5499,84 грн.; № 0364902-5002-1716 на суму 5948,64 грн.; № 0364895-5002-1716 на суму 6166,24 грн.; № 0364891-5002-1716 на суму 4180,64 грн.; № 0364901-5002-1716 на суму 6343,04 грн.; № 0364903-5002-1716 на суму 26240,00 грн.; № 0364899-5002-1716 на суму 29027,52 грн.; № 0364892-5002-1716 на суму 10582,40 грн.; № 0364913-5002-1716 на суму 4899,20 грн.; № 0364909-5002-1716 на суму 14752,00 грн.; № 0364911-5002-1716 на суму 152684,48 грн.; № 0364916-5002-1716 на суму 31290,88 грн.; № 0364912-5002-1716 на суму 19768,96 грн.; № 0364893-5002-1716 на суму 20228,64 грн.; № 0364915-5002-1716 на суму 21879,68 грн.
Так, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно , а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
У касаційній скарзі скаржник в якості підстави касаційного оскарження зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС, посилаючись на те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми права, без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 29 січня 2019 року у справі № 817/213/16, від 10 квітня 2020 року у справі № 823/1751/17, від 20 лютого 2020 року у справі № 819/1537/17, без зазначення застосування яких саме норм права у цих постановах не враховані судами попередніх інстанцій при вирішенні спору у цій справі у розрізі кожного податкового повідомлення-рішення та у чому полягає подібність правовідносин (наявність ознак відмінних від інших) в зазначених справах.
При цьому, аналіз висновків суду першої та апеляційної інстанцій у цій справі і у наведеному скаржником судових рішеннях суду касаційної інстанції, свідчить про те, що вони ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення.
Скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права, зокрема підпункт 266.2.2 пункт 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, при цьому у чому саме полягає така неправильність застосування норми матеріального права в розумінні частини третьої статті 351 КАС України, подібність правовідносин (ознак відмінних від інших у справі №460/3392/19 та № 817/213/16, № 823/1751/17, № 819/1537/17) скаржником не наведено, як і не зазначено про те, як на його думку судами застосовані інші норми покладені в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.
Є також неприйнятним посилання заявника касаційної скарги на судові рішення Верховного Суду від 29 січня 2019 року у справі № 817/213/16, від 10 квітня 2020 року у справі № 823/1751/17, від 20 лютого 2020 року у справі № 819/1537/17, оскільки аналіз оскаржуваних судових рішень та вказаних постанов Верховного Суду свідчить про відсутність подібних (тотожних) правовідносин з огляду на те, правовідносини у вказаних справах виникли у 2013, 2014, 2015, 2016 році, тоді як у цій справі у 2018 році.
Суд звертає увагу, що предметом судового розгляду у цій справі є 26 податкових повідомлень рішень, які вказують на малозначність справи, відтак потребує додаткового обґрунтування для касаційного перегляду судових рішень судів попередніх інстанцій відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 328 КАС України.
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. Посилання на постанови Верховного Суду в частині надання правової оцінки доводам заявника не є свідченням застосування судами у цій справі норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах цього Суду.
Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Керуючись статтями 328, 330, 332, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 460/3392/19 - повернути скаржнику.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          М. М. Яковенко