Справа № 463/1782/14-ц                                 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І. 
Провадження № 22-ц/811/2927/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 
Категорія справи:29

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       10 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого – судді Цяцяка Р.П., 
               суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,
за участю секретаря Івасюти М.В.,
адвоката Юхименко Р.І. 
– представника позивачки Бузулукської-Пелехач Л.І.;
третьої особи ОСОБА_1 ;
адвоката Луки Т.М. – представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 , на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 02 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та Приватного підприємства «Агенція нерухомості «Стандарт-плюс», треті особи: ОСОБА_5 і ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору завдатку №4/Л від 22 грудня 2006 року (в подальшому – «Договір завдатку») укладеного між ОСОБА_4  та ОСОБА_2 .
З урахуванням неодноразово поданих змін та доповнень до позовної заяви (том 1, а.с. 39-42, 59-66, 217-220) остаточно мотивувала підставність та обґрунтованість заявлення позову тим, що 22 грудня 2006 року між позивачкою (як продавцем) та відповідачем ОСОБА_2 (як покупцем) за участю Агенції нерухомості «Стандарт-плюс» було укладено договір завдатку №4/Л, згідно умов якого продавець продає покупцеві частину будинку АДРЕСА_1 , який належить продавцю на праві власності, за ціною 505 000 грн. Згідно пункту 12 укладеного договору сторони дійшли згоди про те, що в підтвердження укладення договору купівлі-продажу об`єкту продажу та з метою забезпечення його виконання покупець передає продавцю грошову суму в розмірі 126 250 грн., однак фактичної передачі зазначеної в договорі суми коштів так і не відбулось (том 1, а.с. 3, 39-42, 59-62, 217-220).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (том 2, а.с. 228-229).

Дане рішення оскаржила представник позивачки.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також на порушення норм процесуального права.
Стверджує, що в ході судового розгляду справи було встановлено, що „жодні грошові кошти в момент підписання (оспорюваного) договору не передавались відповідачем позивачу”.
Вважає, що «договір укладався за участю трьох сторін, а не двох, як визначено в оскаржуваному судовому рішенні», і цією третьою стороною було ПП «Агенція нерухомості «Стандарт-плюс», оскільки умовами цього договору передбачено, що згадане ПП має право на винагороду, яка виплачується йому в день нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомості.
Стверджує, що оспорюваний договір завдатку «не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки відповідач не передавав позивачці жодних коштів на виконання цього договору» (том 2, а.с. 244-248).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта та третьої особи ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
-        обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);
-        обставини, встановлені рішенням суду у (зокрема) цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82);
-        доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
-        належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнавався судом недійсним.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними” міститься роз`яснення про те, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та уточнень до неї, а також з пояснень представників позивачки в судових засіданнях, правовою підставою визнання недійсним Договору завдатку позивачі вважають частини 3 та 5 статті 203 та статтю 215 ЦК України.

У пункті 8 вище згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 міститься роз`яснення про те, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) на момент вчинення правочину вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, частиною 3 якої встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а частиною 5 – що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

       Стаття 203 ЦК України належить до загальних положень про правочини, а стаття 215 – до загальних положень про правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону.
       В той же час, загальне правило частини 5 статті 203 ЦК конкретизується в статтях 234 та 235 ЦК, що передбачають недійсність фіктивного та удаваного правочину, однак на згадані підстави недійсності Договору завдатку позивачка не посилається, а тому правові підстави для визнання Договору завдатку з підстав, що передбачені частиною 5 статті 203 ЦК, є відсутні.

       Частина 3 статті 203 ЦК також установлює загальну вимогу до волевиявлення учасника правочину: воно повинне бути вільним та відповідати внутрішній волі. Тобто, при вирішенні судом спору про визнання договору недійсним з підстав відсутності у сторони волі на його укладення правове значення має доказування належними та допустимими доказами відсутності в особи такої волі на момент укладення цього договору.
       В той же час, загальна вимога до вільного волевиявлення учасника правочину конкретизується в статтях, які передбачають визнання недійсними правочинів, як таких, що вчинені з дефектом волі його учасника, а саме: таких, що вчинені під впливом помилки, обману, насильства тощо (статті 229-233 ЦК).

       Відтак, «безгрошів`я» Договору завдатку (про що твердить позивачка) не може бути правовою підставою для визнання цього Договору недійсним з підстав відсутності в позивачки волі на його укладення на момент такого укладення.

       Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 04 жовтня 2012 року (яке залишається в законній силі) було скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове, яким було частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа - Приватне підприємство «Агенція нерухомості «Стандарт-плюс», про стягнення завдатку та стягнуто з ОСОБА_4 на користь  ОСОБА_2 126 250 грн.
       Як вбачається з мотивувальної частини вищезгаданого рішення, за підсумками розгляду цієї справи суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 126 250 грн., які і були стягнутими з останньої на користь  ОСОБА_2 цим рішенням суду (том 2 , а.с. 80-81).
Відтак, та обставина, що ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 126 250 грн., встановлена  рішенням суду у іншій цивільній справі, що набрало законної сили, у якій брали участь ті самі особи, що і в даній справі, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ПП «Агенція нерухомості «Стандарт-плюс» (том 2, а.с. 80-81), а тому доводи апеляційної скарги про те, що „жодні грошові кошти в момент підписання (оспорюваного) договору не передавались відповідачем позивачу”, до уваги прийматися не можуть, оскільки такі не можуть бути правовою підставою для визнання Договору завдатку недійсним з підстав, що передбачені статтями 203 та 215 ЦК України.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 , залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 02 вересня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 19 лютого 2021 року.

Головуючий:                                                         Цяцяк Р.П.
       
       Судді:                                                                         Ванівський О.М.

                                                                                Шеремета Н.О.