РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 року
м. Рівне

Справа № 565/1501/19
Провадження № 22-ц/4815/323/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого Ковальчук Н. М.        
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.,
секретар судового засідання – Пиляй І. С.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 
третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Виконавчий комітет
Вараської міської ради Рівненської області як орган опіки і піклування

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2020 року у складі судді Незнамової І. М., постановлене в м. Вараш Рівненської області о 12 годині 46 хвилин, повний текст рішення складено 20 листопада 2020 року, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Виконавчий комітет Вараської міської ради Рівненської області як орган опіки і піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення участь у вихованні дитини. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28 лютого 2012 року його було визнано батьком ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнуто з нього на утримання неповнолітнього сина  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно. Обов`язок по утриманню дитини він виконує, однак жодних прав, як батько дитини, не може реалізувати, оскільки з боку відповідачки чиняться перешкоди. Ситуація ускладнилася настільки, що син  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , не знає, що він є його батьком. Просив суд усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною,  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити участь у вихованні сина наступним чином: кожну п`ятницю та суботу – з 17 год. 00 хв. п`ятниці до 19 год. 00 хв. суботи за місцем фактичного проживання позивача без обмеження адреси прогулянок, з можливістю поїздки до родичів в межах території України; кожен день народження дитини, а саме – 10 листопада кожного року до досягнення дитиною повноліття з 12 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв.; кожні шкільні канікули в літній та зимовий період не менше 7 діб для відпочинку та оздоровлення дитини в межах території України.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2020 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано положеннями ч. 1 ст. 159 Сімейного Кодексу України, яка визначає право того з батьків, хто проживає окремо від дитини, у разі чинення йому перешкод у спілкуванні з дитиною тим з батьків, з яким проживає дитина, звернутися до суду з позовом про усунення таких перешкод, та обґрунтоване відсутністю належних і достовірних доказів на підтвердження того, що відповідачка чинить позивачку перешкоди у спілкуванні з їхнім спільним неповнолітнім сином.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням фактичних обставин справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду про те, що ним було порушено встановлений законом порядок звернення із заявою про усунення перешкод і що спочатку він би мав звернутися до органу опіки і піклування. Додає, що чинним законодавством дійсно встановлено право на попереднє звернення особи за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування, проте це не є обов`язком особи. Пояснює, що спочатку він дійсно не спілкувався з сином з власної волі через складні стосунки з відповідачкою, проте згодом зрозумів помилковість такої позиції,та прийшов до переконання, що їхні відносини не повинні негативним чином впливати на його спілкування із сином. Стверджує, що після його звернень до відповідачки з проханням спілкуватися з дитиною він отримав категоричну відмову, а також погрози звернення до правоохоронних органів, які та в послідуючому здійснила. Додає, що після звернення відповідачки до поліції він припинив вимагати побачень з сином. Звертає увагу, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області відповідачка підтвердила той факт, що чинила перешкоди йому у спілкуванні з дитиною та категорично заперечила проти можливості такого спілкуванні в майбутньому. Акцентує увагу, що ця обставина є доказом чинення перешкод, яка, проте, судом не взята до уваги при ухваленні рішення. Вказує, що рішення органу опіки і піклування, яке суд оцінив як підставу для його вимог побачень із сином, має лише рекомендаційний характер та не є передбаченою законом підставою для встановлення порядку спілкування та участі у вихованні дитини. Вказує також на процесуальні порушення, допущені судом при дослідженні доказів, зокрема, в частині допису свідка ОСОБА_4 (психолога). З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі, визначити йому порядок спілкування з сином: кожну п`ятницю та суботу – з 17 год. 00 хв. п`ятниці до 19 год. 00 хв. суботи за місцем фактичного проживання позивача без обмеження адреси прогулянок, з можливістю поїздки до родичів в межах території України; кожен день народження дитини, а саме – 10 листопада кожного року до досягнення дитиною повноліття з 12 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв.; кожні шкільні канікули в літній та зимовий період не менше 7 діб для відпочинку та оздоровлення дитини в межах території України.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення,  а оскаржуване рішення слід скасувати у частині вимог щодо визначення участі батька у вихованні дитини. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спір між сторонами виник щодо участі батька у вихованні дитини. 

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною та визначити дні і години побачень з сином.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції зазначив, що у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. І лише у випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Встановивши, що жодних перешкод у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_5 з його батьком позивачка не чинила, позовні вимоги задоволенню не підлягають. 

З висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується частково. При встановленні відсутності фактів чинення перешкод відповідачкою, не можна погодитись, що таких перешкод не існує взагалі.

Судом встановлено: сторони по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у шлюбі не перебували.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився їх спільний син ОСОБА_3 . 

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28 лютого 2012 року, в справі №2/1711/744/11 ОСОБА_1 визнано батьком   ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнуто з   ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 грудня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 липня 2019 року в справі №565/800/19 зменшений розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 , з 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно до 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

У свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 від 05 грудня 2011 року батьками ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказано ОСОБА_6 , ОСОБА_2 .

Оскільки сторони у справі ніколи не проживали разом, а син ОСОБА_5 постійно проживає з матір`ю і має сталий емоційний зв`язок з нею, то фактично спілкування сина з батьком не було. Матеріали справи свідчать про існування неодноразових спорів між сторонами, які вони вирішували у судах, що також може бути перешкодою для відкритих і дружніх стосунки між дитиною та її батьком. 

Саме такі обставини свідчать про наявність перешкод у вихованні і спілкуванні дитини з батьком ізазначене дає підстави для висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визначення способу участі його у спілкуванні з сином і вирішення у судовому порядку вимог відповідатиме інтересам малолітнього сина.

Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 141 СК України передбачено рівні права та обов`язки обох батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, основним з яких є забезпечення інтересів своєї дитини.

Вирішуючи спір між сторонами, суд залишив поза увагою вказані норми Сімейного кодексу України, внаслідок чого допустив порушення статті 9 Конвенції про права дитини, відповідно до якої дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. 

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ухвалюючи рішення в справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

При відмові в задоволенні позову суд зробив висновок, що позивачем не надано доказів звернення до органу опіки та піклування з приводу встановлення порядку участі батька у виховання дитини. 

Матеріали справи містять рішення виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області від 30 січня 2020 року №14, яким затверджено висновок щодо способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , яким визначений наступний спосіб участі батька   у виховані та спілкуванні з сином: дозволити батькові бачитися із сином перші шість місяців у присутності матері, ОСОБА_2 , кожну суботу з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. за місцем проживання дитини, в подальшому, кожну другу, четверту п`ятницю та суботу з 17 год. 00 хв. п`ятниці до 19 год. 00 хв. суботи за місцем проживання батька, ОСОБА_1 , кожен день народження дитини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 кожного року до досягнення дитиною повноліття з 12 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв., кожні шкільні канікули у літній та зимовий період не менше 7 (семи) днів для відпочинку та оздоровлення у межах України за згодою дитини. Цим рішенням забов`язано батьків за два дні до зустрічі батька з сином, обмінюватись інформацією щодо фактичного місця проживання та перебування дитини, враховувати при цьому стан його здоров`я, розпорядок дня та інші обставини, що мають значення для організації побачень з ним. У разі, якщо побачення не відбулось у визначений день та час повністю або частково з поважних причин, то цей час переноситься на інший зручний для дитини і батька час та день.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача спілкуватися з сином, суд апеляційної інстанції, врахувавши чоловічу стать дитини, її вік, особливості розвитку хлопчиків в такому віці, рахує за доцільне встановити порядок та спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 відповідно до висновку, зробленого органом опіки і піклування, який відповідає принципу "найкращих інтересів дитини", який є пріоритетним при вирішенні цієї справи.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 

Аргументи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд апеляційної інстанції рахує їх такими, що заслуговують на увагу з підстав, які наведені вище. 

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність  висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2020 року скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про визначення участі у вихованні дитини. 

Визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом дозволу батьку ОСОБА_1 бачитися із сином ОСОБА_5 :
- перші шість місяців у присутності матері, ОСОБА_2 , кожну суботу з 17 години 00 хвилин до 19 годин 00 хвилин за місцем проживання дитини;
- в подальшому, кожну другу, четверту п`ятницю та суботу з 17 години 00 хвилин п`ятниці до 19 години 00 хвилин суботи за місцем проживання батька, ОСОБА_1 ;
- кожен день народження дитини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 кожного року до досягнення дитиною повноліття з 12 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин;
- кожні шкільні канікули у літній та зимовий період не менше 7 (семи) днів для відпочинку та оздоровлення у межах України за згодою дитини.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 березня 2021 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                Хилевич С. В.
                                       
                                               Шимків С. С.