КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи: 369/14786/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4373/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Волчко А.Я.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
25 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого  - Немировської О.В. 
                  суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.
                  при секретарі - Шепель К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Державного підприємства «Сетам», Приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Корольова Михайла Андрійовича про визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2020 року, 
 
встановив:
у листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також гаража, навісу та огорожи. 
Також представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив накласти арешт на вказане майно та заборонити здійснення реєстраційний щодо нього, заборонити видачу акту про реалізацію нерухомого майна  та зупинити стягнення за виконавчим листом.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2020 року у задоволенні заяви було відмовлено.
Не погоджуючись із ухвалою, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають  значення для справи.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
При зверненні  до суду з даним позовом, ОСОБА_1   просив визнати недійсними електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - жилого будинку за адресою: 
АДРЕСА_1 та господарські будівлі. З метою забезпечення позову, представник позивача подав заяву, в якій просив накласти арешт на вказане майно, заборонити здійснення реєстраційних дій щодо нього, видачу акту про реалізацію та зупинити стягнення за виконавчим листом. 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2020 року  в задоволенні заяви було відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що  заявником не доведено імовірність утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів забезпечення позову, існування загрози порушення прав позивача не має очевидного та об`єктивного характеру, не обґрунтовано співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.
Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам. 
Суд першої інстанції при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову дотримався вимог стст. 151, 152, 153 ЦПК України.
Як видно з виділених матеріалів справи, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року було задоволено частково позов ПАТ КБ «Приватбанк» та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В листопаді 2020 року ОСОБА_1 дізнався, що 18.11.2020 відбулись електронні торги, на яких було реалізовано нерухоме майно - жилий будинок АДРЕСА_1 , а також господарські будівлі - гараж, навіс-барбекю, огорожа. Позивач вважає, що  електронні торги відбулись з порушенням вимог закону, а тому просив визнати їх недійсними. З метою забезпечення позову представник позивача - ОСОБА_2 просив вжити наступні заходи - накласти арешт на нерухоме майно,  заборонити органам та суб`єкта, які здійснюють повноваження в  сфері державної реєстрації  речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно,  державну реєстрацію обтяжень речових прав, скасування державної реєстрації,  речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію  прав та їх обтяжень,  зміни до таких записів, заборонити видачу акту про реалізацію нерухомого майна в рамках виконавчого провадження та зупинити стягнення на підставі виконавчого листа. 
При цьому позивач надав до справи дані про переможця електронних торгів, які відбулись 18.11.2020  - ОСОБА_3 , однак позовних вимог до вказаної особи не заявляв. 
До апеляційної скарги представник позивача - ОСОБА_2 додав Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого 21.12.2020 було здійснено державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на вказане нерухоме майно на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 21.12.2020 приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області. 
Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до мотивів, які вказував апелянт в заяві про вжиття заходів забезпечення позову. 
Підставами для забезпечення позову відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України є дані, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або  інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
В п. 4 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9  дано роз`яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих  позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися,  зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову,  з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним  вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову,  суд має брати  до уваги  інтереси  не  тільки позивача,  а й інших осіб,  права яких можуть бути  порушені  у  зв`язку  із  застосуванням  відповідних заходів.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.
В даному випадку, електронні торги відбулись 18.11.2020, тому підстави для зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №62569061, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області відсутні. Також вже було здійснено 21.12.2020 видачу ОСОБА_3 . Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та здійснено за нею державну реєстрацію права власності.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно зі статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Оскільки позивач не заявляє позовних вимог до ОСОБА_3 , відсутні підстави для накладення арешту на вказане нерухоме майно, яке було нею придбано з електронних торгів та на яке зареєстровано за нею право власності. 
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому  апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу  без змін.
    Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
 
постановив:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2020 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови виготовлено 01 березня 2021 року.
 
Головуючий                                      
 
Судді