Головуючий І інстанції: Н.І. Слободянюк

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2021 р. 	Справа № 440/4568/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Судді-доповідача Ральченка І.М.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2020,  по справі № 440/4568/20
за позовом       ОСОБА_1  
до       Головного управління ДПС у Полтавській області                     
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати:
- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області №0028882-5613-1624 від 11.05.2019;
- податкову вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області №1145-56 від 10.02.2020.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області №0028882-5613-1624 від 11.05.2019, податкову вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області №1145-56 від 10.02.2020.
Головне управління ДПС у Полтавській області (далі – відповідач), не погоджуючись з судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про не врахування судом першої інстанції, що  позивачем не надавалися до контролюючого органу документи на право власності на нежитлову будівлю, під час судового розгляду справи  не було надано доказів використання позивачем нежитлової будівлі безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, тому судом безпідставно застосовано ставку 0,00 % для нежитлових будівель підкласу 1271.1 «Будівлі для тваринництва», який відноситься до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства».
Позивач не надав відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до  ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі положень ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 на праві приватної власності володіє об`єктом нерухомого майна (реєстраційний номер майна 10206978), а саме: нежитловою будівлею загальною площею 1097,2 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16.06.2005, укладеного між ВАТ“Авангард” та ОСОБА_1 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №227468358 від 09.10.2020 (а.с. 12-14, 77-78).
Головним управлінням ДФС у Полтавській області визначено позивачу податкові зобов`язання за платежем ''податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості'' за 2018 рік на суму 40 848,76 грн на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України, про що складено податкове повідомлення-рішення №0028882-5613-1624 від 11.05.2019 (а.с. 79).
22.11.2019   ОСОБА_1 нараховано суму недоїмки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, по вищезазначеному податковому повідомленню – рішенню №0028882-5613-1624, а саме: за 2018 рік на суму 40 848,76 грн збільшено недоїмку з вказаного податку, що підтверджується інтегрованими картками (а.с. 99-101).
10.02.2020 Головним управлінням ДПС у Полтавській області сформовано податкову вимогу №1145-56 на суму недоїмки – 40 848,76 грн (а.с.11).
Позивач, вважаючи неправомірною податкову вимогу, оскаржив її в адміністративному порядку, в результаті чого податкова вимога залишена без змін (а.с. 18-27).
Позивач, не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням та податковою вимогою відповідача, звернувся  до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з безпідставності застосування відповідачем ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки,  у розмірі 1% (для нежитлових будівель (фізичних осіб) підкласу 1252.9 “Склади та сховища інші”) відповідно до додатку 1 рішення двадцять другої сесії Надержинщинської сільської ради сьомого скликання  “Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2018 рік” від 22.12.2017, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення та податкова вимога є протиправними.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи” від 28 грудня 2014 року № 71-VIII,    який набрав чинності з 01 січня 2015 року, (далі - Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Нормами пп. 266.2.1 п. 266.1 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування у відповідності до пп. 266.3.1 п. 266.1 статті 266 ПК України  є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Згідно пп. 266.3.2 п. 266.1 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування (пп. 266.5.1 п. 266.5 статті 266 ПК України).
Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Згідно пп. 266.7.2 п. 266.6 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01 січня 2015 року, власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за виключенням випадків, визначених пп. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 ПК України.
Щодо твердження позивача про те, що об`єкт нерухомого майна, який належить йому на праві власності, не є об`єктом оподаткування в силу пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, колегія суддів зазначає наступне.
Підпунктом   266.2.2   пункту   266.2   статті   266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.
Так, пп «ж» пп. 266.2.2 ст.   266 ПК України (у редакції, чинній станом на 2018 рік) визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Правовий аналіз цієї норми зумовлює висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Відповідно до пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Застереження  в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу ХIV ПК не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має інше змістовне навантаження.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 01.10.2019 по справі № 0340/1905/18, від 21.10.2020 по справі №  520/8580/18.
З огляду на викладене, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що позивач не може вважатись сільськогосподарським товаровиробником, оскільки протягом 2018 року не був зареєстрований як фізична особа - підприємець та не займався господарською діяльністю, пов`язаною з виробництвом та постачанням сільськогосподарської продукції, у зв`язку з чим на нього не поширюється положення пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.
Крім того, застосування до спірних відносин пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, в редакції Закону України від 23.11.2018 №2628-VIII, на яку посилається позивач відсутні, оскільки відповідне положення набрало чинності з 01.01.2019, а податкові зобов`язання нараховані позивачу за 2018 рік.
Необгрунтованим є посилання позивача на те, що його померла дружина була зареєстрована як ФО-П та здійснювала діяльність за кодами КВЕД у вищевказаній  нежитловій будівлі, оскільки з 2005 року позивач є власником такої нежитлової будівлі та податкове зобов`язання визначено позивачу за 2018 рік.
Отже, вищевказана нежитлова будівля  у 2018 році була об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Проте, при визначенні податкового зобов`язання ОСОБА_1 відповідачем взято ставку податку, визначену для підкласу будівель 1252.9 класу будівель 1252 “Резервуари, силоси та склади” відповідно до додатку 1 рішення двадцять другої сесії Надержинщинської сільської ради сьомого скликання від 22 грудня 2017 року “Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2018 рік”, тобто 1% розміру мінімальної заробітної плати
Як вірно зазначено судом першої інстанції, такий розрахунок податкового зобов`язання є неправомірним, з наступних підстав.
Рішенням двадцять другої сесії Надержинщинської сільської ради сьомого скликання від 22 грудня 2017 року “Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2018 рік" на підставі статті 266 Податкового кодексу України, пункту 24 частини першої статті 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”  установлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно із додатком 1 (а.с.81-84).
У додатку 1 до рішення двадцять другої сесії Надержинщинської сільської ради сьомого скликання  “Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2018 рік” від 22 грудня 2017 року встановлюються ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2018 рік,  у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв. метр, зокрема для фізичних осіб за об`єкти нежитлових будівель за кодом 1252.9 “Склади та сховища інші” - 1% та для фізичних осіб за об`єкти будівель нежитлових інших за кодом 1271.1 “Будівлі для тваринництва” - 0,00 %.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд (ДК 018-2000), затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507, клас будівель та споруд 1252 “Резервуари, силоси та склади”  включає: резервуари та ємності; резервуари для нафти та газу; силоси для зерна, цементу та інших сипких мас; холодильники та спеціальні склади; складські майданчики. Цей клас не включає: сільськогосподарські силоси та складські будівлі, що використовуються для сільського господарства (які відносяться до класу 1271); водонапірні башти (які відносяться до класу 2222); нафтотермінали (які відносяться до класу 2303). Цей клас містить підклас - 1252.9 “Склади та сховища інші”.
В свою чергу, клас будівель та споруд 1271 “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів (які відносяться до класу 2412). Цей клас містить підклас - 1271.1 “Будівлі для тваринництва”.
Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №227468358 від 09 жовтня 2020 року в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості про вид, призначення та код класифікації нежитлової будівлі загальною площею 1097,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачу (а.с.77-78).
Разом з тим, згідно п. 1 договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16.06.2005 позивач прийняв у власність нежитлову будівлю, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з корівника – телятника літ.А-1, загальною площею 1097,2 кв.м (а.с. 12-14). 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте відповідачем не надано доказів на підтвердження належності нежитлової будівлі загальною площею 1097,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 до нежитлових будівель підкласу 1252.9 “Склади та сховища інші” класу 1252 “Резервуари, силоси та склади” Державного класифікатора будівель та споруд (ДК 018-2000).
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про невірне застосування відповідачем ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки,  у розмірі 1% (для нежитлових будівель (фізичних осіб) підкласу 1252.9 “Склади та сховища інші”) відповідно до додатку 1 рішення двадцять другої сесії Надержинщинської сільської ради сьомого скликання  “Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2018 рік” від 22.12.2017, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області №0028882-5613-1624 від 11.05.2019 є протиправним та підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги про безпідставність застосування судом першої інстанції ставки 0,00 % для нежитлових будівель підкласу 1271.1 «Будівлі для тваринництва», який відноситься до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства», колегія суддів вважає такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про невірне застосування відповідачем ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки,  у розмірі 1%.
Також підлягає скасуванню податкова вимога Головного управління ДПС у Полтавській області №1145-56 від 10.02.2020, яка є за своєю суттю похідною від вищевказаного податкового повідомлення-рішення, оскільки податковий борг позивача безпосередньо виник на підставі податкового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням.   
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 по справі № 440/4568/20  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.С. Чалий