УХВАЛА

10 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 440/4033/20
адміністративне провадження № К/9901/5585/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Губської О.А.,
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року у справі №440/4033/20 за позовом ОСОБА_1 до     ІНФОРМАЦІЯ_1     про    визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати    позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 13.03.2020 р.; зобов`язати відповідача встановити для нарахування індексації грошового забезпечення позивачу    з 01.12.2015 р.    базовий місяць січень 2008 року, а з 01.03.2018    р. фіксовану суму індексації в розмір 346,65 грн.; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити, з урахуванням січня 2008, як базового місяця, та фіксованої суми індексації в розмір 3146,65 грн., на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015    р. по 13.03.2020 р. в сумі 162894,05 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду    від 02 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року, позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у не нарахуванні та невиплаті    позивачу індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по листопад    2018 року та жовтень 2019 року;    зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по листопад    2018 року та жовтень 2019 року; в іншій частині    позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, позивачем подано касаційну скаргу.
За правилами частини першої        статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Пункт 8 частини другої                статті 129 Конституції України                серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням відповідає                стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою        статті 328 КАС України        учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої        статті 328 КАС України        не підлягають касаційному оскарженню судові рішення судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього        Кодексу        розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього        Кодексу        позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 1 частини шостої        статті 12 КАС України        для цілей цього        Кодексу        справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні        Закону України "Про запобігання корупції"        займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
З оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом розгляду даної справи є визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення.
Виключень щодо посади позивача у цій справі відповідно до пункту 1 частини шостої    статті 12 КАС України    у системному зв`язку з положеннями    статті 50 Закону України «Про запобігання корупції»    не встановлено.
Полтавський окружний адміністративний суд ухвалою від 21 квітня 2020 року вирішив розглядати цю справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Поруч з цим, скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, та справа має виняткове значення для позивача. 
Доводи скаржника про те, що питання визначення базового місяця під час обчислення розміру індексації, суди вирішують по-різному та посилання скаржника на справи судів різних інстанцій, Суд вважає не обґрунтованими та не може брати до уваги, оскільки зазначені скаржником справи  стосуються різних періодів нарахування індексації грошового забезпечення та осіб, які займали різні посади та мали різне грошове забезпечення, а тому не можуть свідчити про їх подібність. 
Крім того, посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 10 вересня 2020 року (справа №200/9297/19-а) також не можуть братись до уваги, оскільки вказаною постановою переглядалась ухвала про роз`яснення судового рішення, а ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2020 року (справа №380/2597/20), на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, відмовлено у відкритті касаційного провадження. Тобто по суті позовних вимог суд касаційної інстанції судові рішення у цих справах не приймав. 
Щодо посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 24 грудня 2019 року (справа №823/59/17) слід зазначити, що правовідносини у цій справі не є подібними з огляду на те, що предмет спору пов`язаний із наданням дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
Щодо посилань скаржника на виняткове значення справи для нього, Верховний Суд зауважує, що оцінка судом «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. 
Проте, аргументи касаційної скарги зводяться до цитування норм законодавства, переоцінки доказів у справі, неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанції, що виключає можливість їх перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини 5    статті 328 КАС України.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з пунктом 8 частини другої якої, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" ("Levages Prestations Services v. France") від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; "Гомес де ла Торре проти Іспанії" ("Brualla Gomes de la Torre v. Spain") від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).
На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої    статті 333 КАС України    суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 328, 333 КАС України, Суд
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року у справі №440/4033/20 за позовом ОСОБА_1 до     ІНФОРМАЦІЯ_1     про    визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач 	О. А. Губська	
Судді           	М. В. Білак	
 	О. В. Калашнікова