ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" березня 2021 р.           Справа№ 911/2391/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кравчука Г.А.
суддів:            Козир Т.П. 
          Агрикової  О.В. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційні скарги Комунального підприємства "Благоустрій Крюківщини" Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 
на рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2020
у справі №911/2391/20 (суддя Щоткін О.В.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Комунального підприємства "Благоустрій Крюківщини" Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, с. Крюківщина, Київська обл.
про стягнення 46 906,10 грн, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач, АТ "НАК "Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства "Благоустрій Крюківщини" Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (далі - відповідач, КП "Благоустрій Крюківщини") про стягнення 46906,10 грн, з яких: 33138,57 грн пені, 6497,79 грн 3% річних та 7269,74 грн інфляційних втрат.
В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу від 05.10.2018 № 2571/18-ТЕ-17 в частині своєчасної оплати вартості поставленого позивачем природного газу.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Київської області від 02.12.2020 у справі №911/2391/20 позов задоволено частково.
Стягнуто з КП "Благоустрій Крюківщини" на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 16 569,29 грн пені, 6    497,79 грн 3%    річних, 7269,74 грн інфляційних втрат та 2 102,00 грн судового збору.
В іншій частині позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 16 569, 29 грн пені у зв`язку з її  зменшенням, місцевий господарський суд виходив з того, що у даній справі газ, який поставлений за Договором, використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню; відповідачем у повному обсязі сплачено основний борг; позивачем не надано доказів понесення ним збитків унаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору; стягнення на користь позивача суми процентів річних та інфляційних втрат у певній мірі компенсують знецінення несплачених відповідачем коштів; таке зменшення розміру пені забезпечує оптимальний баланс інтересів сторін у спорі та є таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, КП "Благоустрій Крюківщини" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2020 скасувати та постановити нове, яким в позові відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга відповідача мотивна тим, що судом першої інстанції не враховано майновий стан відповідача та, що стягнення 16 569, 29 грн пені, 6497,79 грн - 3% річних та 7 269,74 грн інфляційних втрат є значним фінансовим навантаженням на підприємство.
Також відповідачем зазначено, що порушення зобов`язань з оплати заборгованості за спірним договором сталося не з вини відповідача. Відтак вказані обставини, за твердженням відповідача, свідчать про відсутність складу правопорушення та згідно ст. 218 Господарського кодексу України про відсутність підстав для застосування господарсько-правової відповідальності. 
Також, не погоджуючись з прийнятим рішенням, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2020 скасувати в частині відмови в задоволені позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, зроблено неправильні висновки, не досліджено всі належні докази, порушено норми матеріального права та процесуального права.
Зокрема, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції неправомірно зменшив розмір пені, оскільки не надав оцінку майновим інтересам сторін.
Так, апелянт посилається на те, що він має значну дебіторську заборгованість з боку споживачів, а збитковість або відсутність прибутку у відповідача не є винятковою обставиною для зменшення пені.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №911/2391/20 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді (судді - доповідача) Кравчука Г.А., суддів Козир Т.П. та Агрикової О.В.
Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 та 13.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами КП "Благоустрій Крюківщини" та АТ "НАК "Нафтогаз України" у справі № 911/2391/20, вирішено розгляд апеляційних скарг здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Між АТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та КП "Благоустрій Крюківщини" (споживач) 05.10.2018 укладено договір постачання природного газу № 2571/18-ТЕ-17 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. (в редакції додаткової угоди № 4 від 23.11.2018) якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.
Згідно з п. 1.2. Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
За цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України (п. 1.3. Договору в редакції додаткової угоди № 4 від 23.11.2018).
Відповідно до п. 2.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 5 від 20.03.2019) постачальник передає споживачу в період з 01.10.2018 по 30.04.2019 (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 305,736 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (далі - розрахункові періоди): жовтень - 8,114; листопад - 54,127; грудень - 67,223; січень - 64,611; лютий - 51,661; березень - 50,0; квітень - 10,0.
Згідно з п. 3.8. Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 23.11.2018) приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
За умовами п. 4.2. Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 23.11.2018) ціна за 1000 куб. м газу становить 6235,51 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього разом з податком на додану вартість - 7482,61 грн.
Загальна вартість цього Договору дорівнює вартості фактично використаного за цим Договором природного газу (п. 4.3. Договору в редакції додаткової угоди № 4 від 23.11.2018).
Пунктом 5.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 23.11.2018) обумовлено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.
Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2019 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1. Договору в редакції додаткової угоди № 4 від 23.11.2018).
До Договору між сторонами укладалися додаткові угоди: № 1 від 22.10.2018; № 2 від 29.10.2018; № 3 від 06.11.2018; № 4 від 23.11.2018; № 5 від 20.03.2019; № 6 від 29.03.2019; №    7 від 16.04.2019.
Зокрема, додатковою угодою № 7 від 16.04.2019 сторони виклали в пункті 2.1. Договору замовлений споживачем на квітень 2019 року (включно) обсяг (об`єм) природного газу, зазначений в таблиці цього пункту у наступній редакції: квітень 2019 - 0,00 тис. куб. м.
На виконання умов Договору, з урахуванням додаткових угод, у період з жовтня 2018 року по березень 2019 року постачальник передав, а споживач прийняв природний газ на загальну суму 2161021,85 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.10.2018 на суму 48119,27 грн; від 30.11.2018 на суму 405011,34 грн; від 31.12.2018 на суму 503003,63 грн; від 31.01.2019 на суму 483459,05 грн; від 28.02.2019 на суму 386559,22 грн; від 31.03.2019 на суму 334869,34 грн. Зазначені акти приймання-передачі оформлені належним чином, підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств.
Вартість спожитого природного газу за вказаний період оплачена споживачем у повному обсязі, що підтверджується долученими до позовної заяви належним чином засвідченими копіями банківських виписок.
Спір між сторонами у даній справі виник у зв`язку з порушенням споживачем обумовлених Договором строків розрахунків за поставлений позивачем природний газ.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно з ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
З положень ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Як вбачається з матеріалів справи, укладений між сторонами договір постачання природного газу № 2571/18-ТЕ-17 від 05.10.2018 за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами.
За змістом ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Відповідно до ч. 1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Згідно з частинами 1 та 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).
Позивач стверджує, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання.
У зв`язку з порушенням споживачем строків виконання грошового зобов`язання за Договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 33138,57 грн пені, 6497,79 грн 3% річних та 7269,74 грн інфляційних втрат.
Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 7.2. Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 23.11.2018) передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Нарахування пені та 3% річних здійснено позивачем на прострочені оплати за кожним актом приймання-передачі окремо за загальний період з 27.11.2018 по 26.06.2019. Інфляційні втарти нараховано по актах з листопада 2018 року по березень 2019 року за загальний період з січня по травень 2019 року.. 
Суд першої інстанції, перевіривши розрахунки АТ "НАК "Нафтогаз України", дійшов правомірного висновку, що 33138,57 грн пені, 6497,79 грн 3%    річних та 7269,74 грн інфляційних втрат позивачем нараховані відповідно до умов Договору та вимог діючого законодавства.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у відзиві на позов було заявлено клопотання про зменшення розміру пені, яке мотивовано таким.
На момент розгляду справи у суді першої інстанції зобов`язання відповідача виконане в повному обсязі.
Відповідач є збитковим підприємством, збитки якого станом на 01.07.2020 складають 313,8 тис. грн, що підтверджується Фінансовим звітом за перше півріччя 2020 року; штрафні санкції є непомірним фінансовим навантаженням для підприємства та можуть призвести до неможливості надання послуг з централізованого опалення населенню в майбутньому та залишення мешканців багатоквартирних будинків без тепла, припинення діяльності підприємства та оголошення його банкрутом.
Придбаний природний газ використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню; заборгованість за природний газ у КП "Благоустрій Крюківщини" перед позивачем утворилася у зв`язку з несплатою населенням за послуги з централізованого опалення.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач не є кінцевим споживачем одержаного природного газу, придбаного за Договором, а є підприємством, яке використовує отриманий природний газ для виробництва та забезпечення безперебійного постачання теплової енергії споживачам (населенню), а здійснення оплати поставленого позивачем природного газу значною мірою залежить від розрахунків споживачів з відповідачем за спожиту теплову енергію. 
При цьому позивачем, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, не доведено понесення ним збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань за договором. 
Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Аналогічні принципи наведено у ст. 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 922/3613/18, від 08.05.2018 у справі №924/709/17.
Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
Враховуючи вищевикладені обставини та надані відповідачем в обґрунтування підстав зменшення нарахованої пені докази, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги відповідача, викладеній у відзиві на позовну заяву АТ "НАК "Нафтогаз України", щодо зменшення розміру пені, у зв`язку з чим зменшив її розмір на 50%.
Водночас, суд апеляційної інстанції відзначає, що при вирішенні питання щодо зменшення розміру пені судом першої інстанції було дотримано принципу збалансованості інтересів сторін, а також враховано добросовісну поведінку відповідача (сума основного боргу була повністю погашена відповідачем на момент звернення позивача з позовом), його фінансовий стан, а також те, що позивачем не надано доказів понесення збитків у зв`язку із таким простроченням.
Північний апеляційний господарський суд також зазначає, що в сукупності із об`єктивними обставинами, складної ситуації у державі та її економічного становища, обставини, на які посилався відповідач у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, свідчать про їх винятковість, а отже вбачається наявність підстав у суду першої інстанції для часткового задоволення такого клопотання.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції відзначає, що мінімальний розмір збитків, який міг понести позивач, компенсується за рахунок стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань та 50 % заявленої до стягнення пені.
Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та зменшено розмір штрафних санкцій. А тому такі доводи відхиляються як необґрунтовані.
Також, у зв`язку з вищенаведеними обставинами, відхиляються як необґрунтовані доводи апеляційної скарги відповідача про не врахування судом першої інстанції майнового стану відповідача та обставин того, що стягнення 16 569, 29 грн пені, 6497,79 грн - 3% річних та 7 269,74 грн інфляційних втрат є значним фінансовим навантаженням на підприємство відповідача. 
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення з викладених в апеляційних скаргах обставинах в розумінні ст. 277 ГПК України відсутні.
Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційних скарг, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на КП "Благоустрій Крюківщини" та АТ "НАК "Нафтогаз України".
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Благоустрій Крюківщини" Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2020 у справі № 911/2391/20 залишити без задоволення.
2. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2020 у справі № 911/2391/20 залишити без задоволення.
3. Рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2020 у справі № 911/2391/20 залишити без змін.
4. Матеріали справи №911/2391/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            Г.А. Кравчук 

Судді                                                                                Т.П. Козир

                                                                                О.В. Агрикова