ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" лютого 2021 р.           Справа№ 910/13739/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Чорногуза М.Г. 
          Агрикової  О.В. 

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"
на рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2020
у справі №910/13739/20 (суддя Трофименко Т.Ю.)
за позовом  Приватного акціонерного товариства "Просто-Страхування"
до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія                      "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"
про стягнення 16218,89 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Просто-Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про стягнення 16218,89 грн страхового відшкодування.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 у справі №910/13739/20 позов Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" до Приватного акціонерного товариства "Просто-Страхування" про стягнення страхового відшкодування у розмірі 16218,89 грн задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на користь Приватного акціонерного товариства "Просто-Страхування" страхове відшкодування у розмірі 16218,89 грн, судовий збір в розмірі 2102,00 грн, а також 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Задовольняючи позовні вимоги, суд, враховуючи визначені полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР185197958 розміри лімітів відповідальності та франшизи, дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 16218,89 грн.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 у справі №910/13739/20 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник стверджував про відсутність підстав для стягнення страхового відшкодування із Страховика за страховим полісом, оскільки ОСОБА_1 , не відноситься до осіб, які мають право правомірно експлуатувати транспортний засіб, у зв`язку із відсутністю у нього посвідчення водія відповідної категорії - тому вказана ДТП не є страховим випадком, і як наслідок, у Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" відсутні законні підстави для виплати страхового відшкодування в порядку регресу.
 Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 у справі №910/13739/20. Постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати без участі представників сторін в порядку письмового провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства. Також у відзиві на апеляційну скаргу повідомлено, що в суді першої інстанції позивачем було понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн (докази в матеріалах справи), та з урахуванням ст.123 та 126 ГПК України, позивач планує понести додаткові витрати на оплату правової допомоги у розмірі 5000,00 грн докази будуть надані додатково. 
10.02.2021 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про розподіл понесених ним витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини десятої статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.
05.02.2019 між Приватним акціонерним товариством "Просто-Страхування" (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено договір PVP.S № 1900008 добровільного страхування наземних транспортних засобів, застрахованим транспортним засобом за яким значиться автомобіль "Ssang Yong Rexton", д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску. 
25.09.2019 в м. Чернігові по вул. Пирогова сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю застрахованого автомобіля "Ssang Yong Rexton", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля "Nissan Kubistar", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
В результаті вказаної ДТП було пошкоджено застрахований позивачем автомобіль "Ssang Yong Rexton", д.н.з. НОМЕР_1 .
ДТП сталася внаслідок порушення водієм транспортного засобу "Nissan Kubistar", д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 п.п. 2.9 "а", 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.11.2019 у об`єднаній адміністративній справі №751/7196/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.130, ч.3 ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 40800,00 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк десять років.  
25.09.2019 страхувальник звернувся до позивача із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку.
Згідно з рахунком на оплату №СФ-0000331 від 08.10.2019, виставленим ФОП Атрощенко П.І., вартість відновлювального ремонту автомобіля "Ssang Yong Rexton", д.н.з. НОМЕР_1 , визначена у розмірі 42077,10 грн.
Відповідно до висновку №257 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу, складеного 09.10.2019 експертом-автотоварознавцем ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту автомобіля "Ssang Yong Rexton", д.н.з. НОМЕР_1 , необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП 25.09.2019, з урахуванням суми ПДВ у вартості складників та ремонтних матеріалів, становить 44895,98 грн, а вартість відновлювального ремонту автомобіля "Ssang Yong Rexton", д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу його складників, з урахуванням суми ПДВ у вартості складників та ремонтних матеріалів, становить 19744,24 грн.
За наслідками розгляду заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування 24.10.2019 страховиком складено страховий акт №140099, відповідно до якого вирішено здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 18218,89 грн.
На виконання умов договору позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 18218,89 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 18785 від 25.10.2019. 
Відповідно до наявних у справі відомостей, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Nissan Kubistar", д.н.з. НОМЕР_2 , на момент настання страхової події була застрахована у відповідача на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР185197958 (франшиза - 2000,00 грн ліміт за шкоду по майну - 100000,00 грн).
У відповідь на заяву позивач про страхове відшкодування від 12.11.2019 на суму 18218,89 грн відповідач відмовив у виплаті у зв`язку з відсутністю законних підстав. (лист від 18.12.2019 № 10179)
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що у зв`язку з виплатою ним страхового відшкодування страхувальнику як потерпілій у ДТП особі на підставі Договору добровільного страхування, до нього в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до відповідача як страховика особи, винної у вчиненні ДТП. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в порядку суброгації в розмірі 16218,89 грн.
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. 
Дана норма кореспондується з положеннями ст.979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з п.3 ч.1 ст.20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
У ч.1 ст.25 Закону України "Про страхування"  визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.
Згідно зі ст. ст.512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. 
Таким законом, зокрема, є норми ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.                      
Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.
Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат. 
Частинами 1 та 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Відповідно до пунктів 1, 3 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. 
Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. 
Як вбачається з матеріалів справи, вина особи, яка керувала транспортним засобом "Nissan Kubistar", д.н.з. НОМЕР_2 , встановлена постановою Новозаводського районного суду м. Чернігів від 08.11.2019 у справі №751/7196/19.
Відповідно до ч.6 ст.75 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Виходячи зі змісту ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України "Про страхування", якими регулюються правовідносини між сторонами у справі позивач - Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-страхування", виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", яке застрахувало цивільно-правову відповідальність власника автомобіля "Nissan Kubistar", д.н.з. НОМЕР_2 , перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу, згідно з полісом № ЕР185197958.
Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-страхування" реалізувало своє право кредитора шляхом пред`явлення вимоги до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", оскільки за договором страхування відповідальності (Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") останнє надало згоду на прийняття обов`язку сторони боржника у деліктному зобов`язанні, якщо воно виникне.
За змістом п.2.1 ст.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів",    якщо норми цього    Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього    Закону.
Відповідно до п.22.1    ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до    ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно з підпунктом 12.1 ст.12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Абзацом 18 ст.9 Закону України "Про страхування" передбачено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. 
Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність    Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"    покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Отже, спеціальні норми    Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону). Крім того, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (пункти 32.4, 32.7 статті 32 Закону).
При визначенні розміру заподіяної шкоди, що підлягає виплаті відповідачем як страховиком винної особи, суд виходить із вартості відновлювального ремонту автомобіля "Ssang Yong Rexton", д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, згідно із сумою, яка вказана у висновку № 257 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу, складеного 09.10.2019 експертом-автотоварознавцем Громовим А.М.
Відповідно до ст.1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Отже, враховуючи визначені полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР185197958 розміри лімітів відповідальності та франшизи, колегія суддів вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 16218,89    грн, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. 
Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апелянта про відсутність підстав для стягнення страхового відшкодування із Страховика за страховим полісом, оскільки ОСОБА_1 , не відноситься до осіб, які мають право правомірно експлуатувати транспортний засіб, у зв`язку із відсутністю у нього посвідчення водія відповідної категорії - тому вказана ДТП не є страховим випадком, з огляду на наступне.
  Так, під неправомірним заволодінням майна необхідно розуміти заволодіння особою чужим майном всупереч волі його власника. Таким чином умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майна, є наявність відповідної волі власника на передання володіння іншою особою таким майном. 
  Отже, у разі наявності волі власника щодо передання іншій особі транспортного засобу, відсутні підстави вважати, що така особа володіє транспортним засобом неправомірно. При цьому передача власником транспортного засобу іншій особі із порушенням публічно-правових норм, зокрема, особі, яка не має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, не може вважатися неправомірним володінням, з огляду на наявність певної волі власника транспортного засобу. У такому випадку має місце неправомірна експлуатація особою транспортного засобу, що не є тотожним неправомірному володінню особою транспортним засобом, а тому у розумінні пункту 1.6 ст.1 Закону № 1961 особа не може вважатися такою, відповідність якої не застрахована.
 При цьому відповідачем не надано доказів, що ОСОБА_1 не є власником ТЗ "NISSAN KUBISTAR", д.н.з НОМЕР_2 або особою, яка неправомірно володіла вказаним ТЗ, чи такою, що неправомірно отримала вказаний ТЗ.
         В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.10.2020 у справі №610/2229/18 колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду дійшла висновку про те, що у випадку заподіяння шкоди третім особам під час ДТП особою, яка правомірно володіє забезпеченим транспортним засобом, проте не має посвідчення права керування транспортним засобом відповідної категорії, такий випадок є страховим і, як наслідок, у страховика виникає обов`язок здійснити страхову виплату за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу.
 При цьому, права страховика у такому випадку захищені підпунктом  "б" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 Закону №1961, яким передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. 
Відповідно до ст. ст.    73,    74,    77 Господарського процесуального кодексу України    доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.
При цьому щодо розподілу судом першої інстанції судових витрат на професійну правничу допомогу, колегією суддів встановлено наступне.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частина друга ст.126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.126 ГПК України).
На підтвердження обставин понесення позивачем судових витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн за розгляд справи в першій інстанції, до матеріалів справи долучено: копію договору про надання правової допомоги №1 від 02.01.2020; ордер на надання правничої (правової) допомоги №791443 від 01.07.2020, виданий АТ "ПРОСТО-страхування" на представництво його інтересів у всіх судах будь-якої юрисдикції та інстанціях;  копію свідоцтва про право Синюка С.Л.. на зайняття адвокатською діяльністю, реєстр справ, акт виконаних робіт від 31.07.2020 загальною вартістю 69000,00 грн; платіжне доручення №10838 від 02.07.2020 на суму 69000,00 грн, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних для надання правової допомоги від 31.07.2020.
Північний апеляційний господарський суд встановив, що витрати позивача на професійну правничу допомогу є пов`язаними з розглядом даної справи, їх розмір є обґрунтованим, співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; заявлена сума витрат не перевищує попереднього орієнтовного розрахунку витрат наданого суду, у зв`язку із чим дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про покладення на Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" 5000,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката, понесених позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції
Апеляційний господарський суд погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, оскільки він був зроблений з урахуванням загальних принципів чинного процесуального законодавства; заявлені відповідачем до відшкодування витрати у сумі 5000,00 грн є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, затраченим ним часом на надання таких послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на скаржника у відповідності до статті 129 ГПК України.
Стосовно заяви позивача про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на користь Приватного акціонерного товариства "Просто-Страхування" судових витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 5000,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частина друга ст.126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.126 ГПК України).
На підтвердження обставин понесення позивачем судових витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, до матеріалів справи долучено: копії договору про надання правової допомоги №1 від 02.01.2020; рахунок-фактура №6 від 02.02.2021 на суму 70000,00 грн (на суму 5000 грн у справі №910/13739/20), платіжного доручення №1945 від 03.02.2021 на суму 70000,00 грн, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних для надання правової допомоги, акту виконаних робіт від 08.02.2021, посвідчення адвоката, свідоцтва про право Синюка С.Л. на зайняття адвокатською діяльністю.
Північний апеляційний господарський суд встановив, що витрати позивача на професійну правничу допомогу є пов`язаними з розглядом даної справи, їх розмір є обґрунтованим, співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; заявлена сума витрат не перевищує попереднього орієнтовного розрахунку витрат наданого суду, у зв`язку із чим дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про покладення на Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" 5000,00 грн. судових витрат на правничу допомогу адвоката, понесених позивачем в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 у справі №910/13739/20 залишити без змін.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (вул. Глибочицька, 44, м. Київ, 04050, ідентифікаційний код 24175269) на користь Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" (вул. Герцена, 10, м. Київ, 04050, ідентифікаційний код 24745673) витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень).
Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ із зазначенням необхідних реквізитів.
Матеріали справи №910/13739/20 повернути Господарському суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                М.Г. Чорногуз

                                                                                О.В. Агрикова