ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" березня 2021 р.           Справа№ 910/17026/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Дідиченко  М.А.
суддів:            Руденко  М.А. 
          Пономаренка  Є.Ю. 

при секретарі:          Пересенчук Я.Д.

за участю представників сторін:
від позивача: Ганга Д.Г.;
від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "НК Буд"
на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 року
та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 року
у справі № 910/17026/20 (суддя Бондарчук В.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКП Южтехмаш"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "НК Буд"
про стягнення 89 090, 50 грн та зобов`язання вчинити дії, -

В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВКП Южтехмаш" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "НК Буд" про:
стягнення 89 090,50 грн заборгованості, в тому числі: 72 480,00 грн - заборгованості з орендної плати, 2 506,59 грн - пені, 512,35 грн - інфляційних втрат, 1 111,56 грн - 3% річних та 12 480,00 грн - неустойки, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором оренди №466 від 04.06.2018;
- зобов`язання повернути обладнання загальною вартістю 27 300,00 грн, передане за договором оренди №466 від 04.06.2018 згідно додатку №12 і акту №12 до договору, а саме: 1) основа - 6 шт.; 2) секція 0,8 м - 18 шт.; 3) елемент сполучний - 18 шт.; 4) діагональ - 3 шт; 5) настил - 6 шт.; 6) розкіс - 72 шт.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди №466 від 04.06.2018 в частині здійснення орендних платежів та повернення орендованого майна після припинення дії договору оренди.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "НК Буд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКП Южтехмаш" 72 480 грн 00 коп. - заборгованості з орендної плати, 2 506 грн 59 коп. - пені, 1 111 грн 56 коп. - 3% річних, 512 грн 35 коп. - інфляційних втрат, 12 480 грн 00 коп. - неустойки та 2 102 грн 00 коп. - судового збору.
Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "НК Буд" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ВКП Южтехмаш" обладнання загальною вартістю 27 300,00 грн, передане за договором оренди № 466 від 04.06.2018 згідно додатку № 12 і акту № 12 до договору, а саме: 1) основа - 6 шт.; 2) секція 0,8 м - 18 шт.; 3) елемент сполучний - 18 шт.; 4) діагональ - 3 шт; 5) настил - 6 шт.; 6) розкіс - 72 шт.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що за весь час користування обладнанням ТОВ «НК Буд» орендні платежі не здійснювало, внаслідок у відповідача виник обов`язок зі сплати заборгованості по орендним платежам та повернення обладнання з оренди після розірвання договору оренди №466 від 04.06.2018.
Також, додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "НК Буд" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 200,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "НК Буд" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 року у справі №910/17026/20 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано наданих відповідачем доказів, а саме, що відповідно до електронного листа позивача обладнання згідно додатку № 12 і акту № 12 до договору здано позивачу 19.12.2019. Апелянт зазначає, що з грудня 2019 по вересень 2020 позивачем не виставлено жодного рахунку-фактури та не зареєстровано податкових накладних на суму орендної плати. За твердженням апелянта, судом не було враховано подорожній лист від 19.12.2019 та заяву логіста ОСОБА_1 , які підтверджують факт повернення орендованого майна. Апелянт вказав, що фактично акт передачі обладнання у тимчасове користування і акт повернення обладнання з користування зафіксовано в одному документів, оскільки під час прийняття вказаного обладнання з оренди комірником орендодавця повідомлено логіста ОСОБА_1 , що документ з поставленою датою закінчення оренди 19.12.2019 буде надісланий позивачем.
Також, не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "НК Буд" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 року у справі №910/17026/20 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні клопотання про ухвалення додаткового рішення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що з платіжного доручення № 499 від 19.01.2021 не вбачається, що оплата відбулась саме на підставі акту наданих послуг від 19.01.2021. Апелянт вказав, що акт наданих послуг від 19.01.2021 не містить відомостей, що перелічені в ньому послуги надані саме у межах справи № 910/17026/20.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/17026/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "НК Буд" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2021та призначено справу до розгляду на 17.03.2021.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "НК Буд" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 року для спільного розгляду з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "НК Буд" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 року у справі №910/17026/20.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2021 судове засідання, яке відбудеться 17.03.2021, призначено в режимі відеоконференції.

Позиції представників сторін

16.03.2021 через відділ документального забезпечення суду від позивача було подано відзив на апеляційні скарги, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційних скарг та просив оскаржуване рішення та додаткове рішення залишити без змін.

Явка представників сторін

Представник відповідача у судове засідання 17.03.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи останній був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
Оскільки сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 17.03.2021 за відсутності представника відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

04.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВКП Южтехмаш» (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «НК Буд» (далі - орендар) укладено договір оренди №466, відповідно до якого орендодавець надає орендареві у тимчасове користування обладнання, а орендар зобов`язується виплачувати орендодавцю орендну плату та, по закінченню терміну оренди, повернути йому зазначене обладнання.
Згідно п. 1.2. договору найменування обладнання, його вартість та ціна оренди зазначаються в додатку до даного договору, вартість та кількість елементів обладнання, що надається в оренду, зазначаються в акті прийму-передачі обладнання в оренду, вищезазначені документи є невід`ємною частиною договору та підписуються уповноваженими представниками сторін.
У відповідності до п. 2.1. договору орендна плата за користування орендованим обладнанням нараховується на підставі розцінок орендодавця із розрахунку за одну добу і зазначається у додатку до даного договору, який узгоджується сторонами та є невід`ємною частиною цього договору.
В п. 3.1. договору сторони погодили, що орендар здійснює попередню плату за обладнання, яке передається в оренду у розмірі 100% на підставі акту прийому-передачі.
Пунктом 4.1. договору встановлено, що орендоване обладнання, зазначене в додатку, передається в оренду щодобово. Мінімальний термін оренди складає 30 діб. Доба починається з часу передачі обладнання в оренду і закінчується в той час по закінченню 30 діб.
Відповідно до п. 4.2. договору термін оренди обладнання розраховується, як різниця між датою прийому-передачі обладнання з оренди і датою прийому-передачі обладнання в оренду, при 100% поверненні обладнання, в технічно справному та незабрудненому стані.
За приписами п. 6.2.8. договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцю згідно відповідного акту прийому-передачі обладнання у комплектному і технічно справному стані.
Згідно п. 7.2. договору за прострочення терміну передачі майна по закінченню терміну оренди більше доби орендар сплачує неустойку у розмірі подвійної орендної плати за користування обладнанням за весь час прострочення.
Пунктом 7.3. договору передбачено, що за несвоєчасне внесення орендної плати у випадку подовження терміну оренди орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день прострочення.
Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами обов`язків згідно цього договору (п. 8.1. договору).
Договір може бути розірваний достроково за згодою сторін шляхом укладення письмової згоди або за ініціативою однієї із сторін у випадку порушення іншою стороною умов цього договору (п. 8.2. договору) .
В п. 8.3. договору передбачені підстави для дострокового розірвання договору зі сторони орендодавця: несвоєчасне або неповне внесення орендної плати; орендар порушує технічний стан обладнання і/або використовує його не за призначенням; експлуатація і зберігання обладнання здійснюється за іншою, не узгодженою сторонами, поштовою адресою.
Сторони у п. 8.4. договору погодили, якщо орендар не виправить порушення, зазначені у п. 8.3. за одну добу з моменту отримання письмового повідомлення з вказівкою порушень, тоді орендодавець має право розірвати цей договір.
Якщо договір розірваний на підставі п. 8.3., тоді орендар не має права в подальшому експлуатувати отримане обладнання і зобов`язаний передати його орендодавцю на першу вимогу. При цьому, факт розірвання договору не звільняє орендаря від обов`язку відшкодувати орендодавцю всі прямі збитки, завдані порушенням умов договору (п. 8.5. договору).
В додатку № 12 до договору оренди №466 від 04.06.2018 сторони погодили, що вартість оренди обладнання до 1 доби складає 240,00 грн та більше 1 доби - 240,00 грн на добу.
Згідно з актом передачі обладнання у тимчасове використання, позивач передав, а відповідач прийняв обладнання: основа в кількості 6 шт., секція 0,8 м. в кількості 18 шт., елемент сполучний в кількості 18 шт., діагональ в кількості 3 шт., настил в кількості 6 шт., розкіс в кількості 72 шт. Відповідно до цього акту, час початку оренди - 03.12.2019.
22.09.2020 позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу та повідомлення про розірвання договору, в якому вимагав перерахувати протягом 7 календарних днів з моменту отримання даного листа на поточний рахунок ТзОВ «ВКП Южтехмаш» грошові кошти у розмірі 65 760,00 грн в рахунок оплати орендної плати за договором оренди №466 від 04.06.2018, а також повідомив про розірвання договору оренди та вимагав негайно передати обладнання позивачу.
Разом з листом-вимогою, позивачем направлено рахунок-фактуру № СФ-000000416 від 02.09.2020 з оплати оренди за період з 03.12.2019 по 02.09.2020 на суму 65 760,00 грн.
Цей лист-вимога отримана відповідачем 01.10.2020, що підтверджується відомостями з офіційного сайту АТ «Укрпошта» за номером трекінгу поштового відправлення №0813300393099.
Оскільки відповідач вимоги позивача не виконав, орендні платежі за вказаний період не здійснив, орендоване майно не повернув, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі  ст. 283 Господарського кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, згідно з актом передачі обладнання у тимчасове використання, позивач передав, а відповідач прийняв обладнання: основа в кількості 6 шт., секція 0,8 м. в кількості 18 шт., елемент сполучний в кількості 18 шт., діагональ в кількості 3 шт., настил в кількості 6 шт., розкіс в кількості 72 шт. Відповідно до цього акту, час початку оренди - 03.12.2019.
У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).
Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.
Частиною 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Відповідно до ч. 1  ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В додатку № 12 до договору оренди №466 від 04.06.2018 сторони погодили, що вартість оренди обладнання до 1 доби складає 240,00 грн та більше 1 доби - 240,00 грн на добу.
За змістом ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, відповідач не здійснював оплати орендної плати з грудня 2019 року. Даного твердження відповідачем не спростовано.
Твердження апелянта про те, що починаючи з грудня 2019 відповідачем не було виставлено жодного рахунку-фактури на оплату орендних платежів колегія суддів відхиляє, оскільки ні положеннями укладеного між сторонами договору оренди, ні нормами ЦК України не передбачено внесення оплати за оренду майна виключно після виставлення орендодавцем рахунку-фактури.
А тому, враховуючи умови договору та вимоги ч. 5 ст. 762 ЦК України, у відповідача виникав обов`язок з оплати орендних платежів щомісячно. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням,  проведеним належним чином.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем орендні платежі за період з 03.12.2019 по 30.09.2020 сплачені не були, у зв`язку з чим є вірним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог у сумі 72 480,00 грн.
Стосовно позивних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних витрат, то колегія суддів вважає за можливе зазначити про наступне.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.  
Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
Інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок 3% річних в сумі 1 111,56 грн за період з 01.01.2020 по 28.10.2020 та інфляційні втрати у розмірі 512,35 грн за період з 01.01.2020 по 01.10.2020, погоджується з ним та вважає його вірним.
Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, колегія суддів зазначає про наступне.
Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. 
Пунктом 7.3. договору передбачено, що за несвоєчасне внесення орендної плати у випадку подовження терміну оренди орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день прострочення.
Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені у розмірі 2 506,59 грн за період з 01.01.2020 по 01.07.2020, колегія суддів погоджується з ним та вважає його вірним.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання ТзОВ «НК Буд» повернути орендоване майно, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.
Так, у відповідності до п. 8.2. договору договір може бути розірваний достроково за згодою сторін шляхом укладення письмової згоди або за ініціативою однієї із сторін у випадку порушення іншою стороною умов цього договору.
В п. 8.3. договору передбачені підстави для дострокового розірвання договору зі сторони орендодавця: несвоєчасне або неповне внесення орендної плати; орендар порушує технічний стан обладнання і/або використовує його не за призначенням; експлуатація і зберігання обладнання здійснюється за іншою, не узгодженою сторонами, поштовою адресою.
Сторони у п. 8.4. договору погодили, якщо орендар не виправить порушення, зазначені у п. 8.3. за одну добу з моменту отримання письмового повідомлення з вказівкою порушень, тоді орендодавець має право розірвати цей договір.
Як встановлено вище, відповідач не вносив плату за користування річчю більше ніж три місяці підряд. 
22.09.2020 позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу та повідомлення про розірвання договору, в якому вимагав здійснити орендну оплату за договором оренди № 466 від 04.06.2018, а також повідомив про розірвання договору оренди № 466 та вимагав негайно передати обладнання позивачу.
Згідно інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошта» цей лист отримано відповідачем 01.10.2020.
Відповідно до ч. 2 ст. 782 ЦК України у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.
Отже, договір оренди № 466 від 04.06.2018 розірвано з 01.10.2020 у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, відповідно у відповідача виник обов`язок повернути позивачу орендоване майно за актом приймання-передачі.
Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував наданих доказів, а саме електронний лист ТОВ «ВКП ЮЖТЕХМАШ», за яким обладнання згідно Додатку № 12 і Акту № 12 здано позивачу 19 грудня 2019 року, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Пунктом 6.2.8. Договору визначено, що Орендар зобов`язаний повернути Орендодавцю згідно відповідного Акту прийому-передачі обладнання у комплектному і технічно справному стані.
Пунктом 5.3 Договору визначено, що всі виявлені несправності, некомплектність, підвищене забруднення і т.д записуються в Акті прийому-передачі обладнання з оренди і підписуються уповноваженими представниками Орендаря, при цьому він має право викласти свої коментарі у зазначеному Акті. Наявність записаних і вищезазначених недоліків служить підставою для пред`явлення претензій до Орендаря для відшкодування витрат з їх усунення.
Тобто, умовами договору було передбачено, що повернення обладнання здійснюється сторонами за актом прийому-передачі обладнання з оренди, які підписуються уповноваженими представниками сторін.
В той же час, відповідачем не надано, а матеріали справи не містять підписаного між сторонами акту прийому-передачі орендованого майна з оренди.
Твердження апелянта, що факт повернення обладнання підтверджується заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 колегією суддів також відхиляються, оскільки відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. 
Як вже було зазначено вище, доказом повернення майна відповідно до договору оренди є саме акт прийому-передачі обладнання, який в матеріалах справи відсутній.
Крім того, подані відповідачем заяви свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оформлені не у відповідності до імперативних вимог ст. 88 Господарського процесуального кодексу України, а саме не посвідчені нотаріально.
Відтак, суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги заяви свідків, оскільки такі заяви не можуть вважатися допустимим доказом в розумінні Господарського процесуального кодексу України щодо підтвердження факту повернення орендованого майна з оренди.
А тому, оскільки договір оренди припинив свою дію 01.10.2020, позовна вимога про зобов`язання ТзОВ «НК Буд» повернути орендоване обладнання обґрунтовано була задоволена судом першої інстанції.
Стосовно позивних вимог в частині стягнення 12 480,00 грн. неустойки, то колегія суддів вважає за можливе зазначити про наступне.
Згідно ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Як було встановлено вище, з 01.10.2020 дія договору оренди припинилась.
Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу майна по Договору оренди.
Колегія суддів зазначає, що неустойка, яка передбачена частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України є спеціальною мірою відповідальності наймача орендованого майна, яка застосовується виключно після припинення договірних відносин з оренди майна.
Оскільки, неустойка у розмірі 12 480,00 грн. відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України була розрахована за період з 02.10.2020 (наступний день після розірвання договору оренди) та по 28.10.2020, а тому судом першої інстанції було обґрунтовано задоволені позовні вимоги у даній частині. 
Твердження апелянта, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ч. 2 ст. 785 ЦК України, внаслідок чого помилково було стягнено одночасно орендну плату та неустойку, колегія суддів відхиляє, оскільки орендна плата була нарахована з 03.12.2019 по 30.09.2020, тоді як неустойка була нарахована за період з 02.10.2020 по 28.10.2020, а тому у даному випадку відсутня подвійна відповідальність відповідача, на яку він посилається у своїй апеляційній скарзі.
Крім того, додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "НК Буд" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 200,00 грн.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
В той же час, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. 
У частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. 
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано договір про правову допомогу №11/11/2019-1 від 11.11.2019, укладений між ТОВ «ВКП Южтехмаш» та Адвокатським об`єднанням «Іваненко та партнери» з додатковою угодою №2 від 21.09.2020, акт наданих послуг від 19.01.2021, відповідно до якого вартість наданих послуг з правової допомоги склала 5    200,00 грн, рахунок-фактуру №1 від 19.01.2021 на суму 5 200,00 грн та платіжне доручення №499 від 19.01.2021 про сплату юридичних послуг згідно договору №11/11/2019-1 від 11.11.2019 на суму 5 200,00 грн.
З наданих документів чітко прослідковується, що у зв`язку із даним судовим розглядом позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5  200,00 грн., ці витрати документально підтверджені.
Крім того, в акті наданих послуг від 19.01.2021 міститься інформація, що правнича допомога була надана саме в межах справи № 910/17026/20.
А тому твердження апелянта у цій частині є необґрунтованими. Отже, відповідачем не доведено не співмірності розміру витрат позивача на оплату послуг адвоката за розгляд справи у суді першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем доведено належними доказами понесення витрат на правничу допомогу адвоката за розгляд справи в суді першої інстанції на суму 5  200,00 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 року та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 у справі № 910/17026/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П  О  С  Т  А  Н  О  В  И  В  :

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "НК Буд" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 року та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 року у справі № 910/17026/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 року та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 року залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Поновити дію додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 року.
5. Матеріали справи № 910/17026/20 повернути до місцевого господарського суду.
         
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 19.03.2021

Головуючий суддя                                                            М.А. Дідиченко 

Судді                                                                                М.А. Руденко

                                                                                Є.Ю. Пономаренко