ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11 березня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/2620/20	
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:
Головуючого судді: Головея В.М.
Суддів: Принцевська Н.М., Разюк Г.П.,

секретар судового засідання Лінник І.А.,

за участю представників сторін:
від позивача  -  Чубко В.В. (адвокат),
від відповідача - Лашкевич Д.В. (адвокат), Шибко А.І. (адвокат), 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Тайл»
на рішення Господарського суду Одеської області від 04.11.2020 (суддя Літвінов С.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Тайл» 
до Фізична особа-підприємець Васіліогло Юрій Семенович
про стягнення 1 911 372,87 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2020 року ТОВ «Голден Тайл» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до  ФОП Васіліогло Ю. С. (далі - відповідач) про стягнення 1 706 107,17 грн. основної суми боргу, 148 083,62 грн. пені, 23 889,59 грн. інфляційного збільшення, 33  292,49 грн. три відсотка річних. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами був укладений договір поставки №18-СО-08, за виконання умов якого, позивач поставив відповідачу товару, однак останній за одержаний товар не розрахувався, у зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем утворився борг. 11.06.2020 позивач надіслав на адресу відповідача претензію з вимогою погашення боргу, в порядку ст. 222 ГК України, однак відповідач жодним чином не відреагував на вимогу позивача, у зв`язку з цим, останній нарахував на суму боргу пеню, інфляцію та 3% річних та звернувся з відповідним позовом до суду. 
          Рішенням господарського суду Одеської області від 04.11.2020 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі. 
Рішення мотивовано тим, що позивач посилається на порушення зобов`язання за договором №18-СО-08 від 15.10.2008 шляхом не сплати відповідачем за поставлений товар. Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів поставки товару відповідачу саме за договором №18-СО-08 від 15.10.2008. З  накладних вбачається, що товар був поставлений відповідно до договору №18 від 01.01.2011, що не є підтвердженням поставки товару за договором №18-СО-08 від 15.10.2008.   
Не погоджуючись з рішенням господарського суду, ТОВ «Голден Тайл» звернулось до апеляційного господарського  суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скаргу обґрунтована тим, що судом повністю проігноровано той факт, що ні відповідач ні його представник, що був присутнім на підготовчому судовому засіданні не заперечували щодо самого факту здійснення поставок товару за договором №18-СО-08 від 15.10.2008, а також те, що відповідач не заперечує проти суму боргу, адже власноручно підписав акти звірки взаєморозрахунків.
На думку апелянта, розбіжності між номером та датою договору, вказані в позові та накладних на відпуск товарно-матеріальних цінностей зумовлена технічною помилкою допущеною в управлінському обліку позивача. Так, в 2011 році під час переходу позивача на нову систему обліку, внаслідок технічної помилки, до бази даних внесено не дату укладеного договору поставки №18-СО-08 - 15.10.2008, а дату внесення даного договору до бази управлінського обліку - 01.01.2011 та не повністю внесений номер договору, лише №18 замість №18-СО-08.
Разом з апеляційною скаргою позивач надав додатковий документ без номер та дати, пояснення головного бухгалтера ТОВ «Голден Тайл». 
При перегляді даної справи в апеляційному порядку, судова колегія не приймає до уваги вище вказаний доказ, оскільки він не був предметом дослідження судом першої інстанції, а позивач не надав доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
05.02.2021 до суду від ФОП Васіліогло Ю. С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що позивач не надав жодних доказів суду
постави відповідачу товару саме за Договором поставки №18-СО-08 від 15.10.2008;
здійснення відповідачем письмових заявок на поставу товарів саме за Договором поставки №18-СО-08 від 15.10.2008. Так, п. 6.4. вказаного договору містить обов`язкову умову про поставку товару на підставі письмової заявки від покупця.
Відповідач також зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази щодо реального руху товарів згідно умов спірного договору та умов додаткової угоди від 30.01.2015 до Договору від 15.10.2008. 
В судовому засіданні 17.02.2021 представник позивача надала пояснення, в яких підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд задовольнити останню, а рішення суду першої інстанції скасувати. 
Представники відповідача в судовому засіданні 17.02.2021 надали пояснення в яких заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили суд, в задоволенні останньої відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін. 
В судовому засіданні 17.02.2021 було оголошено перерву до 11.03.2021. 
10.03.2021 до суду від відповідача надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.
10.03.2021 до суду від позивача надійшли письмові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу разом з додатковими документами.
11.03.2021 до початку судового засідання до суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення розгляду даної справи до вирішення Господарським судом м. Києва справи №910/2283/21 за позовом ФОП Васіліогло Ю.С. до ТОВ «Голден Тайл» про визнання Договору поставки №18-СО-08 від 15.10.2018 недійним. 
З`ясувавши в судовому засіданні 11.03.2021 думку представників сторін щодо вищевказаних клопотань та додаткових документів, які були надані позивачем. 
Судова колегія залишає без розгляду клопотання відповідача, як такі, що подані з порушенням строків встановлених ухвалою суду апеляційної інстанції від 14.01.2021. Так, в порушення п. 3 резолютивної частини ухвали, представники відповідача подали клопотання пізніше ніж 5 днів з дня вручення ухвали (відповідач отримав ухвалу апеляційного суду 19.01.2021). Крім цього, до клопотань відповідач не надав доказів  направлення останніх на адресу позивача. 
Щодо додаткових документів, які були надані позивачем, то судова колегія вирішила залучити їх до матеріалів справи, однак при перегляді справи по суті, вказані документи не будуть враховані та досліджені судовою колегією, оскільки вказані документи не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а позивач не навів поважних об`єктивних причин неможливості їх подання до суду першої інстанції, які об`єктивно не залежали від нього. 
В судовому засіданні 11.03.2021  представники сторін підтримали пояснення, які були надані у попередньому судовому засіданні 17.02.2021. 
          Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів встановила наступне.
Згідно з положеннями частини 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України).
При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 ГК України).
Згідно з положеннями частини 1 статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Разом з тим приписами статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Відповідно до абзацу 11 статті 1, частин 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.
З матеріалів справи вбачається, в грудні 2019 року позивач поставив відповідачу товар (плитку) на загальну суму 1 791 483,08 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями накладних, які підписані без зауважень та заперечень повноважними представниками  сторін (т.1, а.с. 29-45):
№ОДЦ-1962 від 02.12.2019 на суму 135 336, 23 грн. (позивач врахував за даною накладною часткову оплату, отже борг складає 49 960,32 грн.);
№ОДЦ-1963 від 02.12.2019 на суму 109 967,03 грн.;
№ОДЦ-1965 від 02.12.2019 на суму 168 415,15 грн.;
№ОДЦ-1969 від 03.12.2019 на суму 174 718,70 грн.;
№ОДЦ-1972 від 03.12.2019 на суму 212 626,85 грн.;
№ОДЦ-1973 від 03.12.2019 на суму 222 557,83 грн.;
№ОДЦ-1974 від 03.12.2019 на суму 128 471,17 грн.;
№Го-2591 від 04.12.2019 на суму 111 531,98 грн.;
№ОДЦ-1984 від 05.12.2019 на суму 29 136,37 грн.;
№ОДЦ-1986 від 05.12.2019 на суму 24 439,40 грн.;
№ОДЦ-1987 від 05.12.2019 на суму 8 404,30 грн.;
№ОДЦ-1993 від 05.12.2019 на суму 11 351,71 грн.;
№ОДЦ-2001 від 06.12.2019 на суму 110 444,04 грн.;
№ОДЦ-2002 від 06.12.2019 на суму 185 348,22 грн.;
№ОДЦ-2003 від 06.12.2019 на суму 59 449,22 грн.;
№ОДЦ-2011 від 09.12.2019 на суму 99 284,88 грн.
Матеріали даної справи не містять, а відповідач не надав суду належних та допустимих доказів виконання своїх зобов`язань за вказаними накладними, щодо сплати коштів за поставлений товар у повному обсязі, як не надав він і доказів пред`явлення позивачу претензій та зауважень щодо кількості, якості та вартості товару або накладних на повернення товару.
Більше того, в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач  в суді першої інстанції заперечував проти факту отримання товару згідно накладних, на які посилався Позивач. 
У зв`язку з тим, що відповідач не сплатив позивачу кошти за поставлений товар (плитку), Товариство 11.06.2020 направило через засоби поштового зв`язку  на адресу відповідача претензію №0906-20 від 09.06.2020, в якій позивач вимагав сплатити заборгованість протягом 5-х календарних днів з моменту отримання претензії (т.1, а.с. 46-47). 
Отже, враховуючи викладене, судова колегія вважає, що між сторонами був укладений договір поставки у спрощений спосіб, в якому сторони достягли згоди щодо всіх істотних умов, оскільки кожна накладна містить загальну суму поставки (ціна), найменування товару (предмет) та дату поставки (строк), крім цього, претензією від 09.09.2020 позивач встановив кінцевий строк оплати товару. 
Крім цього, судова колегія зазначає, що позовні вимоги ґрунтуються на тому, що між сторонами був укладений  договір поставки №18-СО-08 від 15.10.2008, на підставі якого і був поставлений товар відповідачу, однак судова колегія враховує, що у вищевказаних накладних є посилання на договір №18 від 01.01.2011, який відсутній в матеріалах справи. При цьому, представник позивача в суді апеляційної інстанції зазначив, що договору від 2011 року між сторонами не існує, поставка була саме за договором від 2008 року, а посилання  в накладних на договір від 2011 року, це технічна помилка. Крім цього, представники відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснили, що договір №18-СО-08 від 15.10.2008 ФОП Васіліогло Ю. С. з позивачем не укладав та не підписував, не отримував товар від ТОВ «Голден Тайл» та не підписував накладні, однак за твердженням представників відповідач ФОП Васіліогло Ю. С. помилково підписав акт звірки взаєморозрахунків станом на 30.06.2020 на суму 1 706 107,17 грн., який на думку останніх не є належним доказом отримання відповідачем товару від позивача та наявності заборгованості відповідача перед позивачем. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів поставки товару відповідачу саме за договором №18-СО-08 від 15.10.2008, зокрема з вищезазначених накладних, товар був поставлений відповідно до договору №18 від 01.01.2011, однак з таким висновком суду першої інстанції судова колегія не погоджується, враховуючи наступне.
Враховуючи пояснення представників сторін та наявні в матеріалах справи накладні, які підписані повноважними представниками сторін, без заперечень та зауважень.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: 
назву документа (форми); 
дату складання; 
назву підприємства, від імені якого складено документ; 
зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; 
особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Як вбачається з матеріалів справи, накладні були оформлені відповідно до положень чинного законодавства, зокрема, містять відомості про господарську операцію.
При цьому судова колегія зазначає, що у накладних зазначений договір №18 від 01.01.2011, що не є підставою для господарської операції не проведеною або недійсною, адже відповідно до вимог «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» дата та номер договору не є обов`язковими реквізитами, які взагалі необхідно заповнювати в накладних. 
Крім цього, відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Судова колегія не приймає до уваги пояснення представників відповідача, які були надані в суді апеляційної інстанції, що між позивачем та відповідачем не укладався спірний договір поставки від 15.10.2008, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції ні відповідач, ні його представники не заперечували щодо укладання вказаного договору. Крім цього, судова колегія приймає до уваги пояснення позивача, що сторони багато років співпрацюють за різними договорами  поставки. За весь період співпраці відповідач не висував жодних заперечень щодо неправильності заповнення накладних на відпуск товарно-матеріальних цінностей (номеру та дати укладення договору) та підписував їх, в тому числі власноручно. 
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Колегія суддів звертає увагу, що із внесенням 17.10.2019 змін до Господарського процесуального кодексу України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».
Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Іншими словами тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Крім цього, Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідними, ніж протилежний.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Дослідивши докази надані позивачем до справи, а сам накладні, акт звірки взаєморозрахунків станом на 30.06.2020, які підписано особисто відповідачем (про що не заперечував відповідач в суді першої інстанції) оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок у їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що докази та доводи відповідача є більш вагомими, а обставини, на підтвердження яких вони надавалися, є більше вірогідними. 
Судова колегія не приймає до уваги пояснення представників відповідача надані в апеляційному суді, що ФОП Васіліогло Ю. С. не підписував договір поставки не отримував товар за накладними за цим договором, оскільки вони не підтверджені жодними доказами та в суді першої інстанції відповідач взагалі не надав будь-яких заперечень щодо позовних вимог Товариства. 
Крім цього, судова колегія зазначає, що по накладним з 02.12.2019 по 09.12.2019 позивач поставив відповідачу плитку на загальну суму 1 791 483,08 грн., однак Товариство  зазначає, що заборгованість відповідача становить 1 706 107,17 грн., яка також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом на 30.06.2020, у зв`язку з цим, судова колегія вважає належною суму боргу, яка зазначена позивачем, з врахуванням часткової оплати.
Факт підписання відповідачем, як покупцем, накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.
Судова колегія враховує, що акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом та має інформаційний характер. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.
Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 19.04.2018 у справі №905/1198/17, від 08.05.2018 у справі №910/16725/17, від 17.10.2018 у справі №905/3063/17, від 04.12.2019 у справі №916/1727/17.
Так, в акти звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2019 (т.1, а.с. 106-119) та 30.06.2020 підписаний повноважними представниками сторін (відповідачем особисто, що підтвердили представники останнього в судовому засіданні 17.02.2021). 
У зазначених актах знайшли своє відображення всі поставки товару, якими позивач обґрунтовує стягувану суму заборгованості та проведені відповідачем оплати.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про підтвердження факту вірного визначання та обліку існування заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 1 706 107,17 грн., у зв`язку з цим позов в цій частині підлягає задоволенню, а вказана сума стягнення з відповідача на користь позивача. 
Щодо позовних вимог в частині стягнення про пені, колегія суддів відмовляє позивачу в задоволенні позову в цій частині, оскільки правовідносини сторін виникли на підставі договору, укладеного у спрощений спосіб, який не передбачає стягнення пені, а відповідно до положень статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, судова колегіях зазначає наступне. 
Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що у випадку, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а у разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку  і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.
Як було вказано вище, претензія про сплату заборгованості позивачем була направлена позивачу засобами поштового зв`язку  11.06.2020.
Однак, в матеріалах відсутні докази вручення вказаної  претензії позивачу, у зв`язку з цим, судова колегія враховуючи, що претензія була направлена відповідачу на юридичну адресу (згідно з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій), отже могла бути отримана відповідачем 13.06.2020 (з врахуванням термінів поштових відправлень «Укрпоштою»  за напрямком Київ - Одеса, Д+1, де «Д» - це день подання відправлення для пересилання, « 1» - кількість днів, протягом яких пересилається відправлення, дана інформація розміщена на офіційному сайті «Укрпошта» та відповідно до положень ст. 75 ГПК України є загальновідомою та не потребує доказування). 
Тобто день, з якого починається прострочка виконання грошового зобов`язання відповідачем є 19.06.2020 (13.06.2020 + 5 календарних днів). Визначений день є початком нарахуванням 3% річних та інфляційних втрат. 
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судова колегія встановила, що періодом нарахуванням 3% річних та інфляційних втрат є з 19.06.2020-27.08.2020.
Враховуючи вказаний період, інфляційні втрати підлягають розрахунку за період липень, серпень 2020 року, однак судовою колегіє встановлено, що у вказаних місяцях індекс інфляції становив менше одиниці (липень 2020 року - 99,4; серпень 2020 року - 99,8), у зв`язку з цим, судова колегія відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат.
Щодо стягнення 3% річних, судова колегія зазначає, що позивач здійснював розрахунок вказаної суми з врахуванням положень договору поставки №18-СО-08 від 15.10.2008, судова колегія зробила власний розрахунок суми вказаної суми, з врахуванням положень ЦК України та того, що між сторонами укладено договір у спрощений спосіб. При цьому, судова колегія не змінює кінцеву дату періоду нарахування 3% річних, встановлені позивачем. 

номер та дата наклажної 	сума боргу (грн.)	період прострочення (нарахування3% річних)	сума 3% річних  (грн.)	всього	
ОДЦ-1962 від 02.12.2019	49   960,32	19.06.2020-27.08.2020	286,66	 	
ОДЦ-1963 від 02.12.2019	109   967,03	19.06.2020-27.08.2020	630,96	 	
ОДЦ-1965 від 02.12.2019	168 415,15	19.06.2020-27.08.2020	966,32	 	
ОДЦ-1969 від 03.12.2019	174 718,70	19.06.2020-27.08.2020	1 002,48	 	
ОДЦ-1972 від 03.12.2019	212 626,85	19.06.2020-27.08.2020	1 219,99	 	
ОДЦ-1973 від 03.12.2019	222 557,83	19.06.2020-27.08.2020	1 276,97	 	
ОДЦ-1974 від 03.12.2019	128 417,17	19.06.2020-27.08.2020	736,82	 	
Го-2591 від 04.12.2019	111 531,98	19.06.2020-27.08.2020	639,94	 	
ОДЦ-1984 від 05.12.2019	29 136,37	19.06.2020-27.08.2020	167,18	 	
ОДЦ-1986 від 05.12.2019	24 439,40	19.06.2020-27.08.2020	140,23	 	
ОДЦ-1987 від 05.12.2019	8 404,30	19.06.2020-27.08.2020	48,22	 	
ОДЦ-1993 від 05.12.2019	11 351,71	19.06.2020-27.08.2020	65,13	 	
ОДЦ-2001 від 06.12.2019	110 444,04	19.06.2020-27.08.2020	633,70	 	
ОДЦ-2002 від 06.12.2019	185 348,22	19.06.2020-27.08.2020	1 063,47	 	
ОДЦ-2003 від 06.12.2019	59 449,22	19.06.2020-27.08.2020	341,10	 	
ОДЦ-2011 від 09.12.2019	99 284,88	19.06.2020-27.08.2020	569,67	 	
 	 	 	 	9 788,84	

          Отже, сума сума 3% річних - 9 788, 84 грн., у зв`язку з цим, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. 
Приймаючи до уваги вищевикладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду скасуванню  з викладенням його резолютивної частини в новій редакції. 
Судові втрати, пов`язані з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам, відповідно до правил ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Тайл» задовольнити частково, рішення Господарського суду Одеської області  від 04.11.2020  скасувати, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:
«Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Васіліогло Юрія Семеновича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Тайл» 1 706 107,17 грн. основного боргу, 9 788,84 грн. інфляційних втрат та 25  738,44 грн. витрат по сплаті судового збору.
В іншій частині задоволення позовних вимог відмовити.».
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Васіліогло Юрія Семеновича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Тайл»  витрати по сплаті судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в розмірі 38 607,66 грн.
Видачу наказів на виконання даної постанови з зазначенням повних реквізитів сторін доручити Господарському суду Одеської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом строку, який обчислюються відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 15.03.2021.

Головуючий суддя:                                                            Головей В.М.

Судді:                                                                                Принцевська Н.М.

                                                                                                    Разюк Г.П.