ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" березня 2021 р.           Справа№ 911/1465/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Козир Т.П. 
          Чорногуза М.Г. 
 
за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 11.03.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрожилбуд"
на рішення Господарського суду Київської області
від 28.09.2020 (повний текст судового рішення складено 07.10.2020)
у справі №911/1465/20 (суддя Лутак Т.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрожилбуд"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишгородміськреконструкція - 1"
про стягнення 278946,60 грн,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпрожилбуд" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишгородміськреконструкція - 1" про стягнення 278946,60 грн збитків.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідачем допущені порушення умов договору про співробітництво, укладеного між сторонами, зокрема щодо ненадання товариству "Дніпрожилбуд" завдань у відповідності до пунктів 5.1, 6.3.6 договору, та недотримання строків будівництва об`єкта, визначених п. 9.1 цього договору, що призвело до неможливості позивачу отримати нерухомість в розмірі 3 % від нежитлових приміщень комерційного призначення в першій черзі об`єкта будівництва у період дії договору, разом з тим, небажання відповідача продовжити термін дії договору остаточно позбавило позивача сподівань на отримання того, на що він розраховував під час укладення договору, у зв`язку з чим він звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача 278946,60 грн збитків (вартість 3 % нежитлових приміщень в першій черзі будівництва, що визначена відповідно до звіту про оцінку майна від 09.04.2020) на підставі п. 12.6 договору. 
У відзиві на позов відповідач проти позову заперечував, просив у задоволенні позовної заяви відмовити, вказуючи про недоведеність протиправної поведінки відповідача та умисного ухилення відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань; недоведеність позивачем правильності та обґрунтованості розрахунків щодо визначення суми збитків; також відповідач зазначав, що позивачем не виконано своїх зобов`язань за договором про співробітництво від 20.08.2012 і саме протиправна бездіяльність та вина позивача призвела до часткового зупинення будівництва об`єкту. Крім того, відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин.    
Рішенням Господарського суду Київської області від 28.09.2020 у справі №911/1465/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. 
Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивачем не доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, які необхідні для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності як збитки.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпрожилбуд" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. 
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрожилбуд" на рішення Господарського суду Київської області від 28.09.2020 у справі №911/1465/20; призначено апеляційну скаргу до розгляду.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.
20.08.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпрожилбуд", Сторона 1, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вишгородміськреконструкція - 1", Сторона 2, укладено договір про співробітництво (далі за текстом - договір), за умовами якого сторони зобов`язались об`єднувати свої зусилля з метою будівництва об`єкту (житлового комплексу, до складу якого входять багатоквартирні  житлові будинки із вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, окремі нежитлові будівлі) на ділянці (земельній ділянці кадастровий номер 3221810100:01:257:0003, орієнтовною площею 2,4 га, яка розташована за адресою: пров. Прожекторний, м. Вишгород, Вишгородського р-ну, Київської області), та реалізації на ринку продукції Сторони 2 (нерухомого майна, побудованого на ділянці) для досягнення господарських цілей у відповідності до статутних завдань та економічних інтересів кожної із сторін вказаного договору.
Відповідно до п. 2.1.3 договору Сторона 2 гарантує, що Стороні 1 були передані всі наявні у неї оригінали та копії документів щодо правовідносин стосовно земельної ділянки з ТОВ "Смартех систем", ТОВ "Планета Земля", ТОВ ПЕК "Укренергозбереження", ТОВ "Дніпробуд" та, відповідно, відповідачу відомо про всі можливі претензії з боку третіх осіб, спори чи інші обставини, які можуть негативно вплинути або унеможливити виконання сторонами умов цього договору.
Згідно з п. 2.1.4 договору Сторона 1 заявляє, що на момент укладення цього договору йому відомі всі обставини, які мають істотне значення для укладення та виконання договору, зазначені обставини ним належним чином вивчені та оцінені. Сторона 1 гарантує, що цей договір укладається не під впливом тяжких обставин і не вважає, що цей договір укладається на невигідних для нього умовах.
Пунктом 2.2.3 договору передбачено, що Сторона 2 гарантує, що вона не має будь-яких договірних та законодавчих обмежень і зобов`язань, що будь-яким чином обмежують чи можуть обмежувати виконання ним умов цього договору і своїх обов`язків, встановлених цим договором та законодавством України.
Відповідно до п. 3.2 договору в рамках цього договору всі витрати, пов`язані з будівництвом, фінансування, спорудженням об`єкту та введенням об`єкту в експлуатацію несе Сторона 2.
Згідно з п. 4.2 договору розробку проектної документації для будівництва об`єкта забезпечує Сторона 2 за власний рахунок та у порядку, що не суперечить чинному законодавству України. Проектна документація на будівництво об`єкта затверджується Стороною 2. Будь-які зміни до затвердженої проектної документації на будівництво об`єкта вносяться виключно за рішенням відповідача (не потребуючи погодження із позивачем). Проектна документація для будівництва об`єкта є власністю Сторони 2.
Пунктом 4.3 договору передбачено, що будь-яка документація, необхідна для будівництва об`єкта чи пов`язана з ним, в тому числі документація, оформлена на ім`я Сторони 1, до введення об`єкта в експлуатацію знаходитиметься у Сторони 2.
Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 договору послуги із реалізації продукції Сторони 2 надаються Стороною 1 на підставі окремих завдань, які можуть оформлюватися сторонами у вигляді додатків до цього договору. В завданні Сторони обумовлюють вид завдання, характеристики і ціну продукції Сторони 2.
Пунктом 5.3 договору передбачено, що під час виконання завдання на пошук потенційних покупців продукції Сторони 2 Сторона 1 вчиняє наступні дії:
- розміщує інформацію про продукцію Сторони 2 в базах даних агентств нерухомості, засобах масової інформації та мереж Інтернет;
- вивчає попит на нерухоме майно та здійснює пошук потенційних покупців продукції Сторони 2;
- збирає, аналізує та систематизує інформацію про потенційних покупців Сторони 2;
- надає Стороні 2 інформацію про потенційних покупців продукції Сторони 2;
- організовує огляд продукції Сторони 2 потенційними покупцями та організовує проведення переговорів між потенційними покупцями та Стороною 2;
- супроводжує покупців під час оформлення договорів про набуття права власності на продукцію Сторони 2.
Відповідно до п. 5.4 договору передача Стороною 1 Стороні 2 інформації про потенційних покупців Сторони 2 може оформлятися актом прийому-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з п. 6.2.1 договору Сторона 1 має право отримати нерухоме майно у складі об`єкта в обсязі та у порядку, що визначені цим договором.
Відповідно до п. 6.4.5 договору Сторона 2 має право на власний розсуд розпоряджатися нерухомим майном (майновими правами на нього) у складі об`єкту, окрім нерухомого майна, передбаченого п. 8.1 цього договору, без погодження із Стороною 1 передавати вказане нерухоме майно (майнові права на нього) в іпотеку чи будь-яким іншим чином розпоряджатись ним (майновими правами на нього).
Згідно з п. 7.1 договору після завершення будівництва кожної окремої черги об`єкта та введення його в експлуатацію, за умови виконання своїх зобов`язань, передбачених розділом 5 договору, Сторона 1 отримує у власність (для оформлення у власність) квартири або інші приміщення в об`єкті, загальна площа яких дорівнює 5 % від загальної площі всіх квартир або інших приміщень в об`єкті.
Пунктом 7.2 договору передбачено, що протягом 10 днів з дати завершення проектної документації (стадія "проект") на будівництво об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) Сторони укладають додаткову угоду до цього договору, згідно з умовами якої за Стороною 1 та Стороною 2 закріплюються нежитлові приміщення, квартири, машиномісця (у разі наявності останніх) і т.п. у складі об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) з врахуванням викладеного в п. 8.1. цього договору та проектної документації (складається перелік нерухомого майна, що отримуватиметься позивачем після введення об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) в експлуатацію).
Відповідно до п. 7.3 договору протягом 5 робочих днів з дати введення об`єкту (його черги будівництва) в експлуатацію Сторони укладають додаткову угоду до цього договору, згідно з умовами якої до переліку, складеного згідно п. 7.2 цього договору, вносяться зміни, пов`язані з проведенням технічної інвентаризації площ по об`єкту, присвоєнням квартирам, нежитловим приміщенням і т.п. у складі об`єкта номерів, з відповідним перерахунком фактичних (а не проектних) площ.
Згідно з п. 7.4 договору нерухомість у складі об`єкта передається Стороною 2 та отримується Стороною 1 згідно акту прийому-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору.
Пунктом 7.5 договору передбачено, що документи про право власності на своє нерухоме майно у складі об`єкта, отримане на підставі цього договору, Сторона 1 оформлює самостійно в порядку, визначеному чинним законодавством України.
Відповідно до п. 8.1 договору після укладення цього договору всі витрати, пов`язані з будівництвом об`єкта та введенням його в експлуатацію, несе Сторона 2 самостійно.
Згідно з п. 8.2 договору після укладення цього договору всі витрати, пов`язані з наданням послуг по реалізації продукції відповідача, несе Сторона 1 самостійно.
Пунктом 8.4 договору передбачено, що збитки, понесені при здійсненні діяльності за цим договором, покриваються кожною із сторін самостійно за рахунок власних коштів. Зазначене не стосується випадків, коли будь-яка із сторін цього договору зазнала збитків внаслідок винних дій (бездіяльності) іншої сторони цього договору.
Відповідно до п. 11.1 договору строком договору є час (період), протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки (зобов`язання) відповідно до договору.
Згідно з п. 11.2 договору цей договір набуває чинності з дати підписання його примірників повноважними представниками сторін і діє протягом семи років з дати його укладення. За згодою сторін строк договору може бути змінений (збільшений або зменшений). У випадку, якщо до закінчення зазначеного строку договору сторонами будуть виконані всі зобов`язання (обов`язки) та реалізовані всі права, ним (договором) передбачені, цей договір припиняється.
Пунктом 11.3 договору передбачено, що закінчення строку договору (дострокове його припинення) не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії договору.
Відповідно до п. 12.1 договору сторони зобов`язалися вжити всіх необхідних заходів щодо належного виконання умов цього договору, окремих зобов`язань, передбачених ним, вирішувати конфліктні ситуації, що можуть виникнути, шляхом переговорів, незалежно від того з чиєї вини вони виникли.
Згідно з п. 12.2 договору за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором.
Пунктом 12.6 договору передбачено, що у випадку, якщо внаслідок дій (бездіяльності) Сторони 2 Сторона 1 не матиме можливості реалізувати права, передбачені цим договором, у тому числі якщо внаслідок будь-яких дій (бездіяльності) Сторони 2 Сторона 1 не матиме (позбавиться) можливості отримати у власність нерухоме майно (квартири, нежитлові приміщення і т.п.) у складі об`єкта, у тому числі внаслідок недотримання (порушення) Стороною 2 своїх гарантій (заяв), наведених у розділі 2 цього договору (чи внаслідок недостовірності зазначених заяв та гарантій), Сторона 1 має право в односторонньому порядку відмовитися від цього договору та/або вимагати від відповідача відшкодування всіх заподіяних цим збитків в повному обсязі, у тому числі неодержані доходи, а Сторона 2 зобов`язується задовольнити зазначену вимогу.
Відповідно до п. 14.5 договору до завершення будівництва власником об`єкта, у тому числі як об`єкта незавершеного будівництва, є Сторона 2. Після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію Сторона 1 набуває право власності на квартири, нежитлові приміщення та машиномісця (в разі наявності останніх) та ін. в об`єкті згідно умов п. 7.1 цього договору та в порядку, визначеному чинним законодавством України.
Згідно з п. 14.7 договору Сторона 2 після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію набуває у власність все інше нерухоме майно в об`єкті, окрім майна, передбаченого п. 7.1 цього договору.
Пунктом 14.8 договору передбачено, що у зв`язку з укладенням цього договору Сторона 1 має право на отримання (після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію) у власність (для оформлення у власність) квартир або інших приміщень в об`єкті, загальна площа яких дорівнює 5 % від загальної площі всіх квартир та інших приміщень в об`єкті.
Відповідно до п. 14.9 договору за клопотанням Сторони 1 та за згодою сторін може бути укладено додаткову угоду до цього договору, згідно з умовами якого Сторона 2 передасть позивачу замість нерухомості, передбаченої п. 7.1 цього договору, грошові кошти, сума яких буде визначена сторонами у вищевказаній додатковій угоді.
Згідно з п. 15.6 договору додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками.
Колегія суддів звертає увагу на те, що в пунктах 6.4.5 та 7.2 договору містяться описки, а саме у вказаних пунктах Сторони помилково посилаються на номер пункту 8.1, замість 7.1, оскільки саме в п.7.1 договору Сторонами погоджено отримання Стороною 1 у власність нерухомого майна в об`єкті будівництва, що безпосередньо пов`язано з умовами пунктів 6.4.5 та 7.2 договору, тоді як пунктом 8.1 договору встановлено розподіл витрат Сторони 1, пов`язаних з наданням послуг по реалізації продукції Сторони 2.
Додатком №1 до договору про співробітництво від 20.08.2012 сторони домовились внести зміни до пунктів 7.1 та 14.8 договору, а саме викласти їх в такій редакції:
п. 7.1: «Після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію, за умови виконання своїх зобов`язань, передбачених розділом 5 цього договору, позивач отримує у власність (для оформлення у власність) квартири або інші приміщення в об`єкті, загальна площа яких дорівнює 5 % від загальної площі всіх квартир та 3 % від нежитлових приміщень комерційного призначення в об`єкті.»;
п. 14.8: «У зв`язку з укладенням цього договору позивач має право  на отримання (після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію) у власність (для оформлення у власність) квартир або інших приміщень в об`єкті, загальна площа яких дорівнює 5 % від загальної площі всіх квартир та 3 % від нежитлових приміщень комерційного призначення в об`єкті.».
28.12.2012 сторонами укладено додаткову угоду до договору про співробітництво від 20.08.2012, якою внесено зміни до пункту 6.3.2 цього договору, виключивши з цього  пункту речення: «Забезпечити розробку проектної документації (Стадія П) для будівництва першої черги об`єкта не пізніше 120 днів з моменту підписання цього договору.» При цьому, сторони погодили не вважати порушенням умов договору про співробітництво невиконання Стороною 2 умов п.6.3.2 договору до 28.12.2012.
06.10.2017 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України видано сертифікат серія ІУ № 163172791164, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта - "Будівництво житлового комплексу за адресою: Київська обл., м. Вишгород, пров. Прожекторний, І черга будівництва" проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації.
Колегією суддів встановлено, що позивач звертався до відповідача з листами вих. № 116/18 від 07.06.2018 та вих. № 211/18 від 05.10.2018, в яких пропонував сформувати та надіслати позивачу завдання щодо реалізації продукції відповідача у відповідності до п. 6.3.6 договору про співробітництво від 20.08.2012.
26.12.2019 позивач звернувся до відповідача з листом вих. № 5664/19, в якому звертав увагу на те, що 20.08.2019 закінчився термін дії договору про співробітництво від 20.08.2012 та запропонував відповідачу умови додаткової угоди до вказаного договору, якими передбачалося продовження терміну дії договору на три роки та закріплення за позивачем квартир і нежитлових приміщень в об`єкті будівництва (з зазначення загальної площі квартир та нежитлових приміщень та окремої черги будівництва об`єкта), а саме: в І черзі будівництва - квартири загальною площею 214,15 кв.м, в ІІ черзі будівництва - квартири загальною площею 214,83 кв.м та нежитлові приміщення загальною площею 11,00 кв.м, в ІІІ черзі будівництва - квартири загальною площею 371,17 кв.м та нежитлові приміщення загальною площею 32,98  кв.м, в V черзі будівництва - квартири загальною площею 170,65 кв.м та нежитлові приміщення загальною площею 19,27  кв.м, в VІ черзі будівництва - квартири загальною площею 324 кв.м та нежитлові приміщення загальною площею 27,97  кв.м. 
У відповідь на даний лист відповідач повідомив позивача про відмову у внесенні змін до договору щодо продовження його дії та відмову в укладенні додаткової угоди про закріплення за позивачем нерухомого майна у зв`язку з невиконанням останнім своїх договірних зобов`язань (лист Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишгородміськреконструкція - 1" вих. № 17/01/20-1 від 17.01.2020).
Позивач стверджує, що відповідачем допущені порушення умов договору, зокрема щодо ненадання позивачеві завдань у відповідності до пунктів 5.1, 6.3.6 договору та недотримання строків будівництва об`єкта, визначених п. 9.1 договору, що призвело до неможливості позивачу отримати нерухомість в розмірі 3 % від нежитлових приміщень комерційного призначення в першій черзі об`єкта будівництва у період дії договору, разом з тим, небажання відповідача продовжити термін дії договору остаточно позбавило позивача сподівань на отримання того, на що він розраховував під час укладення договору, у зв`язку з чим він звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача 278946,60 грн збитків (вартість 3 % нежитлових приміщень в першій черзі будівництва, що визначена відповідно до звіту про оцінку майна від 09.04.2020) на підставі п. 12.6 договору. 
Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. 
Згідно з ч. 4 ст. 176 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання мають право разом здійснювати господарську діяльність для досягнення спільної мети, без утворення єдиного суб`єкта господарювання, на умовах, визначених договором про спільну діяльність. У разі якщо учасники договору про спільну діяльність доручають керівництво спільною діяльністю одному з учасників, на нього може бути покладено обов`язок ведення спільних справ. Такий учасник здійснює організаційно-управлінські повноваження на підставі доручення, підписаного іншими учасниками. 
За правилом ст. 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.
Відповідно до ст. 1131 Цивільного кодексу України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.
Отже, зі змісту вказаних законодавчих приписів вбачається, що умови щодо здійснення спільних дій та відповідальності сторін визначаються договором про спільну діяльність, укладеним між сторонами.
Так, договором про співробітництво від 20.08.2012 сторони передбачили об`єднання своїх зусиль з метою будівництва об`єкту - житлового комплексу для досягнення господарських цілей у відповідності до статутних завдань та економічних інтересів кожної із сторін вказаного договору, зокрема, отримання нерухомого майна в об`єкті будівництва.
Згідно з п. 6.2.1 договору позивач має право отримати нерухоме майно у складі об`єкта в обсязі та у порядку, що визначені цим договором.
Відповідно до п. 6.4.5 договору відповідач має право на власний розсуд розпоряджатися нерухомим майном (майновими правами на нього) у складі об`єкту, окрім нерухомого майна, передбаченого п. 7.1 цього договору, яким визначено, що після укладення цього договору всі витрати, пов`язані з будівництвом об`єкта та введенням його в експлуатацію, несе відповідач самостійно.
Пунктом 7.1 договору (у редакції, що визначена в додатку № 1) передбачено, що  після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію, за умови виконання своїх зобов`язань, передбачених розділом 5 цього договору, позивач отримує у власність (для оформлення у власність) квартири або інші приміщення в об`єкті, загальна площа яких дорівнює 5 % від загальної площі всіх квартир та 3 % від нежитлових приміщень комерційного призначення в об`єкті.
Згідно з п. 7.2 договору протягом 10 днів з дати завершення проектної документації (стадія "проект") на будівництво об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) позивач та відповідач укладають додаткову угоду до цього договору, згідно з умовами якої за позивачем та відповідачем закріплюються нежитлові приміщення, квартири, машиномісця (у разі наявності останніх) і т.п. у складі об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) з врахуванням викладеного в п. 7.1. цього договору та проектної документації (складається перелік нерухомого майна, що отримуватиметься позивачем після введення об`єкта (відповідної окремої черги будівництва об`єкта) в експлуатацію).
Відповідно до п. 7.3 договору протягом 5 робочих днів з дати введення об`єкту (його черги будівництва) в експлуатацію позивач та відповідач укладають додаткову угоду до цього договору, згідно з умовами якої до переліку, складеного згідно п. 7.2 цього договору, вносяться зміни, пов`язані з проведенням технічної інвентаризації площ по об`єкту, присвоєнням квартирам, нежитловим приміщенням і т.п. у складі об`єкта номерів, з відповідним перерахунком фактичних (а не проектних) площ.
Згідно з п. 7.4 договору нерухомість у складі об`єкта передається відповідачем та отримується позивачем згідно акту прийому-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до п. 14.5 договору до завершення будівництва власником об`єкта, у тому числі як об`єкта незавершеного будівництва, є відповідач. Після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію позивач набуває право власності на квартири, нежитлові приміщення та машиномісця (в разі наявності останніх) та ін. в об`єкті згідно умов п. 7.1 цього договору та в порядку, визначеному чинним законодавством України.
Згідно з п. 14.7 договору відповідач після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію набуває у власність все інше нерухоме майно в об`єкті, окрім майна, передбаченого п. 7.1 цього договору.
Пунктом 14.8 договору (у редакції, що визначена в додатку № 1) передбачено, що у зв`язку з укладенням цього договору позивач має право на отримання (після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію) у власність (для оформлення у власність) квартир або інших приміщень в об`єкті, загальна площа яких дорівнює 5 % від загальної площі всіх квартир та 3 % від нежитлових приміщень комерційного призначення в об`єкті.
Отже, умовами договору передбачено право позивача на отримання у власність (для оформлення власності) певного нерухомого майна у складі об`єкта будівництва.
Разом з тим, суд звертає увагу, що договором встановлений порядок отримання позивачем вказаного майна, зокрема, шляхом укладення додаткових угод, якими закріплюються за позивачем певні приміщення із визначенням їх площі, та в подальшому передачі цих приміщень за актом приймання-передачі. При цьому право на отримання у власність (для оформлення у власність) квартир або інших приміщень в об`єкті будівництва виникає у позивача після завершення будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження завершення будівництва об`єкта  (житлового комплексу, до складу якого входять багатоквартирні  житлові будинки із вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, окремі нежитлові будівлі) на ділянці (земельній ділянці кадастровий номер 3221810100:01:257:0003, орієнтовною площею 2,4 га, яка розташована за адресою: пров. Прожекторний, м. Вишгород, Вишгородського р-ну, Київської області), та введення його в експлуатацію, тобто подія, з якою пов`язане виникнення права позивача на отримання нерухомого майна у складі об`єкта будівництва не настала, а тому посилання позивача на позбавлення товариства "Дніпрожилбуд" можливості отримати у власність нерухоме майно у складі об`єкта є передчасними.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не звертався до відповідача з вимогою про укладення додаткових угод щодо закріплення за ним нежитлових приміщень в І черзі будівництва, щодо визначення фактичних площ нежитлових приміщень в І черзі будівництва, як це передбачено пунктами 7.2, 7.3 договору про співробітництво від 20.08.2012.
Відповідно до частин першої, другої та третьої  статті 22 ЦК України    особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.  Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Згідно  статті 623 ЦК України  боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 у справі №750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) зроблено висновок, що «відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил  статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до  статті 22 ЦК України  у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблено висновок, що «збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача».
Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 та ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтями 76-79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що докази, які подаються сторонами повинні бути належними, допустимими, достовірними та вірогідними. 
Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Таким чином, відповідно до вищезазначених норм законодавства, на позивача покладений обов`язок доведення обставин щодо наявності правових підстав для застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків.
Проте, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність шкоди, а саме не доведено, що він міг і повинен був отримати неодержані доходи (упущену вигоду), і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом, право позивача на отримання у власність (для оформлення власності) нерухомого майна в об`єкті будівництва не настало, а тому жодні дії відповідача не могли бути причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, які необхідні для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності як збитки, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 278946,60 грн є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. 
Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, суд зазначає наступне.
Загальні положення щодо позовної давності та порядку її обчислення, що підлягають застосуванню під час вирішення спорів між сторонами, визначені у главі 19 Цивільного кодексу України.
Виходячи з вимог ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. 
Таким чином, оскільки судом відмовлено у задоволенні даного позову з підстав його необґрунтованості, то заява про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин не застосовуються. 
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на апелянта у відповідності до статті 129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрожилбуд" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 28.09.2020 у справі №911/1465/20 залишити без змін.
3. Матеріали справи №911/1465/20 повернути Господарському суду Київської області.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 17.03.2021.

Головуючий суддя                                                            Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                Т.П. Козир

                                                                                М.Г. Чорногуз