ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/7867/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
О. О. Мамалуй – головуючий, О. М. Баранець, В. І. Студенець
за участю секретаря судового засідання – В.В. Шпорт,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу концерну «Техвоєнсервіс»
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2020
у складі колегії суддів: В. В. Грязнов - головуючий, І. В. Розізнана, О. В. Мельник
та на рішення господарського суду Житомирської області від 26.02.2020
суддя: Н. А. Сікорська
за позовом концерну “Техвоєнсервіс”
до державного підприємства “Житомирський бронетанковий завод”
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача – Міністерство оборони України
про визнання недійсним договоруза участю представників учасників:
позивача:            М. М. Мохналь, Є. В. Івашін
відповідача:  Л. М. Хаупшева   
третьої особи: Ю. О.Бабко

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Концерн «Техвоєнсервіс» (далі – Концерн «Техвоєнсервіс», позивач) звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» (далі – ДП «Житомирський бронетанковий завод», відповідач) про визнання договору про надання послуг №225/К/112-06-9 від 11.08.2006 недійсним.

Позов мотивовано тим, що оспорюваний договір укладено без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювалися.

Позивач наголошує на тому, що ремонт БМП-2 здійснювався не на підставі спірного договору, а на підставі іншого договору - №328/3/5/4 від 10.04.2006, укладеного між Міністерством оборони України та позивачем. Відповідно до вказаного договору було проведено капітальний ремонт 3-х БМП-2 та поточний ремонт 36-ти БМП-2. Зазначений договір виконано в повному обсязі та здійснено розрахунки в розмірі 1 499 999,69 грн. Відремонтовані БМП-2 на виконання умов договору від 10.04.2006 №328/3/5/4 згідно з нарядом № 59/06, виданим підрозділом Міністерства оборони України, відвантажені відповідачем військовій частині А-2167.

Про фіктивність договору та відсутність у сторін мети реального настання правових наслідків за угодою свідчать також наряди про отримання відповідачем БМП-2 упродовж 2003-2004 років, справи ремонту БМП-2 і пояснення самого директора відповідача, який не заперечував, що вказані БМП-2 упродовж 2004-2005 років були відремонтовані та у липні-серпні 2005 року здані на склад готової продукції. 

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду Житомирської області від 26.02.2020 у справі №910/7867/19, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2020, в задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що обставини, встановлені Київським апеляційним господарським судом під час розгляду справи №13/127, виключають фіктивність договору №225/К/112-06-9 від 11.08.2006 про надання послуг і вказують, що сторони бажали настання правових наслідків за таким договором, виконували його умови, а концерн «Техвоєнсервіс» здійснював оплату виконаних відповідачем робіт.

Судами попередніх інстанцій не застосовано строків позовної давності з огляду на безпідставність позову.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, концерн «Техвоєнсервіс»  звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 26.02.2020, постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 та передати справу на новий розгляд.

З касаційної скарги вбачається, що вона подається на підставі п.п.  1, 4 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України. 

Позивач вказує на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 27.03.2019 № 903/439/18. 

Також позивач зазначає, що судом не надано належної правової оцінки доказам, що були надані позивачем та Міністерством оборони України, а саме договору від 10.04.2006 №328/3/5/4 та додаткам до нього, копіям актів приймання-передавання виконаних послуг до вказаного договору та платіжних доручень про перерахування позивачеві Міністерством оборони України грошових коштів в сумі 1  499  999,69 грн.

4. Позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення – без змін.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

11 серпня 2006 року між Концерном «Техвоєнсервіс» (замовник) та Казенним підприємством «Житомирський ремонтно-механічний завод» (виконавець) укладено договір №225/К/112-06-9 про надання послуг (договір), відповідно до якого, виконавець зобов`язується виконати капітальний ремонт бронетанкового озброєння та техніки спеціального призначення, пов`язаної із забезпеченням потреб оборони і національної безпеки, (бронетанкове озброєння та техніка) за номенклатурою, у кількості, в терміни та за цінами, які зазначені у календарному плані надання послуг з капітального ремонту бронетанкового озброєння та техніки, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток 1), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці послуги.

Згідно з п. 2.3 договору приймання бронетанкового озброєння та техніки для проведення ремонту та їх видача після проведення ремонту здійснюється виконавцем згідно з вимогами затвердженої 19.08.1993 начальником Озброєння Збройних Сил України «Інструкції про порядок здавання бронетанкового озброєння та техніки в капітальний ремонт на бронетанкові ремонтні заводи Міністерства оборони України та отримання їх з ремонту» № 05.РМ 280.

У пункті 2.7 договору сторони погодили, що термін проведення ремонту бронетанкового озброєння та техніки встановлюється календарним планом надання послуг з капітального ремонту бронетанкового озброєння та техніки, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток 1).

Згідно з п. 3.5 договору приймання наданих послуг з ремонту бронетанкового озброєння та техніки здійснюється замовником з оформленням акта приймання-передавання наданих послуг (форма акта згідно з додатком 5, що є невід`ємною частиною цього договору). Акт приймання-передавання наданих послуг підписується уповноваженими особами виконавця і замовника та затверджується і завіряється печатками генерального директора замовника та директора виконавця. Акт приймання-передавання наданих послуг виконується у 3-х примірниках – два для замовника, один для виконавця.

Ціна договору визначається відповідно до протоколу погодження договірної ціни на капітальний ремонт бронетанкового озброєння та техніки, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток 2) та калькуляції договірних цін за статтями витрат на капітальний ремонт бронетанкового озброєння та техніки, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток 3). Загальна сума договору 14  267  784,24 грн, в т.ч. ПДВ 2  377  964,04 грн (п.п. 4.1, 4.2 договору).

Згідно з п.10.1 договір діє з дати набрання чинності і до 01.04.2007.

Концерн «Техвоєнсервіс» в позові просить визнати недійсним договір про надання послуг №225/К/112-06-9 від 11.08.2006, оскільки він укладений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювалися, та посилається на договір №328/3/5/4 від 10.04.2006 про надання послуг за кошти Державного бюджету (договір №328/3/5/4), укладений між Міністерством оборони України (замовник) та Концерном «Техвоєнсервіс» (виконавець). 

Позивач наголошує на тому, що ремонт техніки здійснено за укладеним договором №328/3/5/4, відповідно до п.1.1 якого виконавець зобов`язувався виконати ремонт (капітальний ремонт озброєння та техніки, капітальний ремонт двигунів та агрегатів до бронетанкового озброєння та техніки, виготовити бронетанкову продукцію спеціального призначення, пов`язану із забезпеченням потреб оборони і національної безпеки (бронетанкове озброєння та техніка) за номенклатурою, у кількості, в терміни та за цінами, які визначатимуться додатковими угодами до цього договору, що будуть невід`ємною частиною цього договору, а замовник зобов`язувався прийняти та оплатити ці послуги.

Згідно з п. 2.1 договору №328/3/5/4 ремонт бронетанкового озброєння та техніки проводиться виконавцем із задіянням виробничих потужностей підприємств, що входять до складу виконавця, у відповідності до вимог стандартів (ГОСТ 22581-77, ГОСТ 18505-73) та технічної документації. Перелік представників виконавця визначений відомістю представників виконавця, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1 ).

Пунктом 2.2 договору №328/3/5/4 встановлено, що передача виконавцю (представникам виконавця) для ремонту бронетанкового озброєння та техніки здійснюється з`єднаннями, військовими частинами, військовими навчальними закладами та установами Збройних Сил України на підставі нарядів (форма 5 Керівництва з обліку озброєння техніки, майна та інших матеріальних засобів у Збройних Силах, введеного в дію наказом Міністра оборони від 1979 року №260), наданих військовою частиною НОМЕР_1 , м. Київ, вул. Дегтярівська, 28-А.

Відповідно до п. 3.2 договору №328/3/5/4 передбачено, що приймання-передавання бронетанкового озброєння та техніки після проведення ремонту здійснюється зі складу виконавця (представників виконавця) відповідно до вимог нормативно-технічної документації на здачу бронетанкового озброєння та техніки в капітальний ремонт та їх видачу з ремонту та оформляється Актом приймання-передавання бронетанкового озброєння та техніки (форма акта згідно з додатком №2, що є невід`ємною частиною цього договору). Акт приймання-передавання бронетанкового озброєння та техніки підписується уповноваженими особами виконавця (представників виконавця) і представника замовника та затверджується генеральним директором виконавця (директорами представників виконавця). Підпис генерального директора виконавця (директорів представників виконавця) завіряється печаткою. Акт приймання-передавання бронетанкового озброєння та техніки виконується у 4-х примірниках по одному для замовника, представника замовника, виконавця, представника виконавця.

Згідно з п.п. 3.3, 3.4 договору №328/3/5/4 передавання бронетанкового озброєння та техніки представнику замовника після надання послуг здійснюється за участю начальника ВТК виконавця (представників виконавця). Представник замовника зобов`язаний протягом тридцяти робочих днів з дати підписання акта приймання-передавання отримати бронетанкове озброєння та техніку зі складу виконавця (представників виконавця).

Пунктом 3.5 договору №328/3/5/4 (в редакції додаткової угоди №1/1 від 28.06.2006) встановлено, що приймання наданих послуг з ремонту бронетанкового озброєння та техніки здійснюється замовником з оформленням акта приймання-передавання наданих послуг (форма акта згідно з додатком №3, що є невід`ємною частиною цього договору). Акт приймання-передавання наданих послуг підписується уповноваженими особами виконавця і замовника та затверджується і завіряється печатками генерального директора концерну «Техвоєнсервіс» та від імені замовника – командиром військової частини НОМЕР_1 . Акт приймання-передавання наданих послуг виконується у 3-х примірниках – по одному для замовника, військової частини НОМЕР_1 та виконавця.

У пункті 4.2 договору №328/3/5/4 (в редакції додаткової угоди №2 від 03.07.2006) сторони погодили, що загальна сума договору за КПКВ 2101140/3, загальний фонд, КЕКВ 1150 – 1 499  999,70 грн, в тому числі ПДВ 249  999,96 грн.

Згідно з додатком 1 до договору від 10.04.2006 Казенне підприємство Міністерства оборони України «Житомирський ремонтно-механічний завод» включено до переліку представників виконавця.

Суди попередніх інстанцій вказують на те, що матеріалами справи підтверджується, що послуги за договором №328/3/5/4 від 10.04.2006 надані в повному обсязі на загальну суму 1 499  999,69 грн, що підтверджується актами приймання-передавання наданих послуг №328/3/8/5/1, №328/3/8/5/2 від 30.06.2006, №328/3/8/5/9 від 18.12.2006 та оплачені, що підтверджується копіями платіжних доручень №328/3/5/15 від 02.06.2006, №328/3/5/39 від 04.09.2006, №328/3/5/10 від 18.12.2006.

Крім того, судами встановлено, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2009 у справі №13/127 за позовом Військового прокурора Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі  ДП «Житомирський ремонтно-механічний завод» про стягнення з концерну «Техвоєнсервіс» 13 803 062,33 грн та за зустрічним позовом концерну «Техвоєнсервіс» до ДП «Житомирський ремонтно-механічний завод» про розірвання договору, задоволено позовні вимоги Військового прокурора Житомирського гарнізону та стягнуто з концерну «Техвоєнсервіс» на користь ДП «Житомирський ремонтно-механічний завод» 11 673  095,05 грн за надані послуги та 583  993,33 грн пені. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

6. Норми права та мотиви, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України (ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. 

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Отже фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише «про людське око», знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч. ч. 1 та 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

Підставою позову концерн «Техвоєнсервіс» зазначив укладення сторонами договору №225/К/112-06-9 від 11.08.2006 без дійсних намірів учасників його виконувати та без мети реального настання правових наслідків. Позивач посилається на те, що ремонт бойових машин здійснювався не на підставі договору №225/К/112-06-9 від 11.08.2006, а на підставі договору №328/3/5/4 від 10.04.2006 про надання послуг за кошти Державного бюджету, укладеного між Міністерством оборони України (замовник) та концерном «Техвоєнсервіс» (виконавець).

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які спрямовані на припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення. Після з`ясування фактичних обставин суд може зробити висновок про відповідність заявленої матеріально правової вимоги способам захисту права і про порушення охоронюваного законом інтересу позивача. Підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі – це право, яке належить позивачеві, натомість установлення обґрунтованості позову – обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи позивачеві в задоволенні позовних вимог, вказали на те, що обставини, встановлені Київським апеляційним господарським судом під час розгляду справи №13/127 – виключають фіктивність договору №225/К/112-06-9 від 11.08.2006 про надання послуг і вказують, що сторони бажали настання правових наслідків за таким договором, виконували його умови, а концерн «Техвоєнсервіс» здійснював оплату виконаних відповідачем робіт.

Суди попередніх інстанцій у цій справі виходили з встановлених обставин у справі  №13/127 щодо виконання ДП «Житомирський ремонтно-механічний завод» у 2004 – 2005 роках робіт в рахунок виконання договору  від 11.08.2006 №225/К/112-06-9 з ремонту 36 одиниць БМП-2. Однак, судами не взято до уваги, що питання недійсності договору судами у вказаній справі не розглядалося.

Суд першої інстанції зазначив, що факт укладення договору від 10.04.2006 №328/3/5/4, виконання робіт за договором та здійснення оплат в межах даного договору не спростовують факт укладання договору №225/К/112-06-9 від 11.08.2006 та не доводить, що оскаржуваний договір сторонами укладено без наміру настання правових наслідків.

Тобто, зазначаючи про укладення договору від 10.04.2006 №328/3/5/4, виконання робіт за цим договором та здійснення по ньому оплати, суди попередніх інстанцій не встановили, які саме роботи були по ньому виконані, і тому не надали належної оцінки аргументам позивача про здійснення саме за цим договором ремонту БПМ-2, що є предметом спірного договору. 

Між тим, Верховний Суд констатує будь-яка БМП-2 - це індивідуально визначене майно (кожна машина має відповідний серійний номер, вказаний на лобовій броні під лівою фарою) – і саме за цими номерами повинна передаватися по відповідним документам (актам, нарядам тощо) між військовими частинами та до ремонтних підприємств (організацій). 

Отже, перелік БМП-2 (індивідуально визначеного майна) які ремонтувалися за договором від 10.04.2006р. та тих БМП-2, що підлягали ремонту за спірним договором є таким, що може бути встановлений та досліджений судами  під час розгляду справи.  Так саме і перелік ремонтних  робіт, що вже був здійснений і оплачений за договором від 10.04.2006р. (як і перелік робіт, що підлягав виконанню за спірним договором) можуть бути встановлені, з`ясовані та досліджені судами під час розгляду справи.

З огляду на вимоги ст. 86, ч. 5 ст. 236, ст. 237 ГПК України Верховний Суд констатує, що зазначені вище обставини не були встановлені судами попередніх інстанцій під час прийняття оскаржуваних рішення та постанови, господарські суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, не здійснили аналізу підстав позову, та не обґрунтували безпідставність позовних вимог з урахуванням доводів позивача.

З огляду на викладене, судові рішення підлягають скасуванню, як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи. Враховуючи межі розгляду справи в суді касаційної інстанції, Верховний Суд дійшов висновку про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене вище, вжити усі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, дати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір відповідно до норм чинного законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

7. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги  

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд. 

Оскільки, оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам процесуального закону не відповідають, так як судами попередніх інстанцій не встановлено фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути встановлені Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції, Верховний Суд дійшов висновку про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції та задоволення касаційної скарги.

8. Судові витрати

Оскільки справа передається на новий розгляд, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317  ГПК України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу концерну «Техвоєнсервіс» задовольнити.

Рішення господарського суду Житомирської області від 26.02.2020 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 у справі №910/7867/19 скасувати.

Справу №910/7867/19 передати на новий розгляд до господарського суду Житомирської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      О. О. Мамалуй

Суддя                                                                                          О. М. Баранець

Суддя                     В. І. Студенець