ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 березня 2021 року           справа №200/8465/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі  №200/8465/20-а (головуючий суддя І інстанції - Абдукадирова К.Е.), складене у повному обсязі 29 жовтня 2020 року у м. Слов`янську Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                          ВСТАНОВИВ:

14 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Управління від 26 травня 2020 року №18 про відмову в призначенні допомоги на дітей як одинокій матері та наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, яке було прийнято відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати Управління призначити та виплатити позивачу допомогу на дітей як одинокій матері та державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї з 08 листопада 2019 року;
- зобов`язати Управління виплатити позивачу заборгованість по зазначеним вище соціальним допомогам за період з 08 листопада 2019 року та виплатити недоплачені суми соціальних допомог з 08 листопада 2019 року (а.с. 1-6).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради від 26 травня 2020 року №18 про відмову ОСОБА_1 в призначенні допомоги на дітей як одинокій матері та наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу на дітей як одинокій матері та державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї з 08 листопада 2019 року. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради виплатити ОСОБА_1 заборгованість з державної допомоги на дітей як одинокій матері та державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї за період з 08 листопада 2019 року (а.с. 34-40).
Не погодившись з судовим рішенням, Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення суду, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що на виконання вимог рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року у справі №200/14773/19-а, з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні, Управлінням проведені заходи для з`ясування факту проживання дитини ОСОБА_2 з матір`ю ОСОБА_1 .
Враховуючи, що для призначення допомоги на дітей одиноким матерям у позивача відсутня довідка про реєстрацію місця проживання матері та дитини та висновком оцінки потреб сім`ї від 18 березня 2020 року не підтверджений факт сумісного проживання дитини з матір`ю, комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, мешкаючим на території Бахмутської міської об`єднаної територіальної громади від 26 травня 2020 року прийняте рішення про відмову у призначенні допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (а.с. 45-49).
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги,  перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_1 є громадянкою України (паспорт серії НОМЕР_1 виданий 16 жовтня 2013 року Єнакіївським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області), РНОКПП НОМЕР_2 та є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане 24 вересня 2019 року Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області) (а.с. 10-11,15).
Відповідно до довідок від 11 жовтня 2019 року № 1419-5000211682 та                                    № 1419-5000211688 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач із малолітньою дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перемістилися за адресою (фактичне місце проживання/перебування): АДРЕСА_1 (а.с. 12, 13).
17 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою встановленої форми про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, а саме: допомоги при народженні дитини, допомоги на дітей одиноким матерям, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.
25 жовтня 2019 року уповноваженою особою Управління складено Акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, в якому зазначено, що ОСОБА_1 на момент перевірки знаходилась за вказаною адресою, ВПО ОСОБА_2 вдома не була, залишено письмове повідомлення.
Згідно витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території міста Бахмут від 05 листопада 2019 року №42 з питань призначення (відновлення) державної допомоги згідно Закону України від 21 листопада 1992 року №2811-XII «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», з питань призначення (відновлення) державної допомоги згідно Закону України від 01 червня 2000 року №1788-III «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», відмовлено ОСОБА_1 в призначенні соціальних виплат.
Рішеннями відповідача від 08 листопада 2019 року Управлінням праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини, допомоги на дітей одиноким матерям, державної соціальної допомоги на підставі виписки з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території м.Бахмут від 05 листопада 2019 року №42 (не підтверджено фактичне місце проживання).
Відповідно до повідомлень Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради від 08 листопада 2019 року №20823, ОСОБА_1 відмовлено в наданні допомоги при народженні дитини, допомоги на дітей одиноким матерям, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям на підставі виписки з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території м.Бахмут від 05.11.2019 року №42 (не підтверджено фактичне місце проживання).
Зазначені вище обставини встановлені рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/14773/19-а, яким позов було задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради від 08 листопада 2019 року про відмову ОСОБА_1 в наданні державної допомоги при народженні дитини, наданні допомоги на дітей одиноким матерям та наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї. 
Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (84500, Донецька область, м.Бахмут, вул. Горбатова, 57 код ЄДРПОУ 25953178) призначити та виплатити ОСОБА_1 (адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) державну допомогу при народженні дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за її заявою від 17 жовтня 2019 року. 
Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (84500, Донецька область, м.Бахмут, вул.Горбатова, 57 код ЄДРПОУ 25953178) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) від 17 жовтня 2019 року про призначення державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні.
26 травня 2020 року відповідачем повторно відмовлено в призначенні державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям та малозабезпеченим сім`ям, про що винесено рішення № 18 (а.с. 21).
Правовою підставою для прийняття рішення є протокол засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території м. Бахмут від 26 травня 2020 року, оскільки не підтверджене фактичне місце проживання позивача разом з дитиною.
Отже, спірним питанням у справі є правомірність відмови відповідача в призначенні допомоги на дітей одиноким матерям, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем допущено бездіяльність в частині позбавлення позивача права на отримання належної їй допомоги, яке має бути відновленим з моменту припинення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 22 листопада 1992 року № 2811-ХІІ (далі -  Закон № 2811-ХІІ) та Порядком призначення та виплати державної допомоги  сім`ям з дітьми, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у  спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Згідно із статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства», з  метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України"Про державну допомогу сім`ям з дітьми" та іншими законами України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової  допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.
Згідно із пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону № 2811-ХII, відповідно до цього Закону призначається, серед іншого, допомога на дітей одиноким матерям.
Відповідно до ст. 18-1 Закону № 2811-ХII право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.
Як вбачається з ст. 18-2 Закону № 2811-ХII допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документа про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку.
Допомога на дітей одиноким матерям призначається незалежно від одержання на дітей інших видів допомоги, передбачених цим Законом.
Для призначення, виплати та припинення виплати допомоги на дітей одиноким матерям додатково застосовуються умови призначення, виплати та підстави для припинення виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 18-4 Закону № 2811-ХII виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) припиняється у разі:
позбавлення отримувача допомоги батьківських прав;
позбавлення отримувача допомоги волі за вироком суду;
скасування рішення про усиновлення дитини або визнання його недійсним;
реєстрації дитиною шлюбу до досягнення нею 18-річного віку;
надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності у випадках, передбачених законом;
смерті дитини;
смерті отримувача допомоги.
Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) призупиняється у разі:
тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання;
відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав;
тимчасового працевлаштування дитини.
У разі припинення дії обставин, передбачених частиною другою цієї статті, виплата допомоги поновлюється за письмовою заявою отримувача допомоги до органу, який призначає допомогу, з місяця, що настає за місяцем, в якому припинилася дія зазначених обставин. Припинення або призупинення виплати допомоги здійснюється на підставі відомостей про обставини, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, з місяця, що настає за місяцем, в якому було виявлено зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.
Зі змісту п. 33 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» від 27 грудня 2001 року № 1751 вбачається, що відповідно до статті 18-1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини) відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.
Право на допомогу на дітей одиноким матерям (батькам) має мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, яка (який) не одержує на них пенсію в разі втрати годувальника, соціальну пенсію або державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю".
Допомога на дітей одиноким матерям призначається на кожну дитину (п. 34 Порядку).
Відповідно до п. 35 Порядку для призначення допомоги на дітей одиноким матерям подаються такі документи:
1) заява про призначення допомоги, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики;
2) декларація про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики (далі - декларація);
3) довідка про доходи у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня в ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо та згідно із законодавством не може бути отримана за відповідним запитом органу соціального захисту населення. У разі неможливості підтвердження таких доходів довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру;
4) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідка про народження, видана виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави для внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або виданий компетентним органом іноземної держави документ про народження, в якому відсутні відомості про батька, за умови легалізації такого документа в установленому законодавством порядку;
5) копія свідоцтва про народження дитини.
Згідно до п. 36 Порядку допомога на дітей одиноким матерям призначається з місяця, в якому було подано заяву з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця по місяць досягнення дитиною 18-річного віку (якщо діти навчаються за денною формою у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років) включно.
Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) припиняється у разі:
позбавлення отримувача допомоги батьківських прав;
позбавлення волі отримувача допомоги за вироком суду;
скасування рішення про усиновлення дитини або визнання його недійсним;
реєстрації дитиною шлюбу до досягнення нею 18-річного віку;
надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності у випадках, передбачених законом;
смерті дитини;
смерті отримувача допомоги.
Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) зупиняється у разі:
тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання;
відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав;
тимчасового працевлаштування дитини.
Виплата допомоги на дітей одиноким матерям також припиняється: якщо сім`єю подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на отримання допомоги на дітей одиноким матерям та на визначення її розміру, або встановлено фактичну зайнятість особи, що приносить дохід (винагороду), без оформлення, реєстрації в установленому законодавством порядку, - з місяця, що настає за місяцем, у якому виявлено порушення. В такому разі на наступний строк допомогу на дітей одиноким матерям може бути призначено не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення;
у разі переїзду сім`ї до іншої місцевості або настання обставин, що унеможливлюють виплату допомоги на дітей одиноким матерям (зокрема, смерть одинокої особи), - з місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зміни;
за заявою отримувача допомоги на дітей одиноким матерям - з місяця, що настає за місяцем її подання;
якщо реєстрацію особи, яка включена до складу сім`ї, як безробітної припинено з причин, передбачених абзацами шістнадцятим (крім припинення реєстрації в разі працевлаштування самостійно), вісімнадцятим - двадцять першим підпункту 1, підпунктами 2 і 3 пункту 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2018 р. № 792 (Офіційний вісник України, 2018 р., № 80, ст. 2662), - з місяця, наступного за місяцем, у якому надійшла інформація з центру зайнятості;
у разі виявлення, що непрацююча працездатна особа, фактично не здійснювала догляд за особою, яка досягла 80-річного віку, або не надавала соціальних послуг з догляду відповідно до законодавства у зв`язку з перебуванням за кордоном сукупно більше ніж 60 днів протягом періоду отримання допомоги на дітей одиноким матерям, - з місяця, наступного за місяцем, у якому надійшла відповідна інформація з Держприкордонслужби.
Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення спірної допомоги не можлива з підстав відсутності акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, при цьому діюче законодавство містить певні умови припинення спірної допомоги, які відсутні в рамках спірних правовідносин.
Закон України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (далі - Закон №1768) спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям.
Статтею 1 Закону №1768 визначено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.
Сім`я - це особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа.
Малозабезпечена сім`я - це сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї
Прожитковий мінімум для сім`ї є визначена для кожної сім`ї залежно від її складу сума прожиткових мінімумів, розрахованих та затверджених відповідно до Закону України "Про прожитковий мінімум" для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення
Право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім`ї, які постійно проживають на території України, що передбачено ст. 3 Закону №1768.
Статтею 4 Закону №1768 визначено, що заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації.
У заяві дається згода сім`ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону. До заяви про надання державної соціальної допомоги додаються: документ, що посвідчує особу; довідка про склад сім`ї. До складу сім`ї включаються чоловік, дружина; рідні, усиновлені діти цих осіб віком до вісімнадцяти років, а також діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації до досягнення двадцяти трьох років і які не мають власних сімей; неодружені повнолітні діти, які визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II груп або особами з інвалідністю I групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв`язку з відсутністю власних доходів; особа, яка проживає разом з одинокою особою з інвалідністю I групи і здійснює догляд за нею; жінка та чоловік, які проживають однією сім`єю, не перебувають у шлюбі, але мають спільних дітей. При цьому до складу сім`ї включаються незалежно від місця проживання (перебування) або реєстрації діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації до досягнення двадцяти трьох років і не мають власних сімей. До складу сім`ї не включаються особи, які перебувають на повному державному утриманні; декларація про доходи та майно осіб, які входять до складу сім`ї (в декларацію не включаються державна соціальна допомога, призначена відповідно до цього Закону; нарахована субсидія за спожиті житлово-комунальні послуги; сплачені членами сім`ї аліменти, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, на час її проведення); довідка про наявність та розмір земельної частки (паю); довідка встановленої форми про безпосередню участь особи в антитерористичній операції.
Форми заяви, довідки про склад сім`ї, декларації про доходи та майно встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.
Місцеві державні адміністрації для мети цього Закону мають право користуватися всіма офіційними джерелами інформації, в тому числі й інформацією органів доходів і зборів.
Державна соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи.
Рішення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її наданні приймається місцевою державною адміністрацією протягом десяти календарних днів і наступного після його прийняття дня надсилається уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.
Рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги має бути вмотивованим і містити роз`яснення порядку його оскарження.
Порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Державна соціальна допомога призначається на шість місяців (ст. 6 Закону №1768)
Вказані норми Закону 1768 кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 р. № 250, який затверджено на виконання статті 4 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».
Як встановлено судом, відповідач повторно відмовив позивачу у призначенні допомоги на дітей одиноким матерям, державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї, на підставі протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території м.Бахмут від 26 травня 2020 року №18 (не підтверджено фактичне місце проживання). Проте, ця обставина за Законом № 2811-XII не позбавляє позивача та її дитину права на отримання допомоги.
Суд вважає помилковим висновок відповідача про те, що відсутність вдома дитини позивача - ОСОБА_2 (як зазначено в Акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 18.03.2020 року) є непідтвердженням фактичного місця проживання дитини та позбавляє її права на отримання вказаних соціальних допомог виходячи з наступного.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем заявлено позов фактично в інтересах дітей для їх належного матеріального забезпечення.
Відповідно до частини 7 статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Таким чином, беручи до уваги необхідність захисту інтересів дитини, враховуючи ту обставину, що позивач всупереч своїй волі змушена була змінити місце проживання внаслідок проведення антитерористичної операції, виходячи із завдань адміністративного судочинства, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що бездіяльність відповідача щодо виплати допомоги на дітей одиноким матерям та малозабезпеченим сім`ям є незаконним та таким, що суперечить нормам діючого законодавства.
При цьому, суд ще раз наголошує, що відповідач не оскаржує право позивача на отримання спірної допомоги, а лише вважає, що позивачем не дотримано порядок звернення за її отриманням в частині не проведення обстеження та складання акту матеріально-побутових умов.. 
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо необхідності відновлення порушеного права позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.                      
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.                    
Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява № 49429/99).                       
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.                                  
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.                     
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).                      
У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду попередньої інстанції.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а  доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

                                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради  - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 200/8465/20-а - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 02 березня 2021 року.

Судді                                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

                                                                                                                       А.А. Блохін

                                                                                                                       І.В. Сіваченко