ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 лютого 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/1116/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: суддів	Богатиря К.В. Бєляновського В.В., Філінюка І.Г. 	
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 	   Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Первомайск»	
на рішення Господарського суду	 Миколаївської області 	
від	02.11.2020 (суддя суду першої інстанції Олейняш Е.М., дата і місце постановлення рішення: 02.11.2020 (повний текст складено – 09.11.2020), м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, Господарський суд Миколаївської області)	
у справі за позовною заявою до відповідача  про	№ 915/1116/20 Товариства з обмеженою відповідальністю «Тандем 2002» Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Первомайск»  стягнення коштів в сумі 173    540,22 грн.	
 	 	
 	        ВСТАНОВИВ:	

До господарського суду Миколаївської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Тандем-2002» з позовною заявою про стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Первомайск» основного боргу в розмірі 107 415, 00 грн., пені в розмірі 46 492,61 грн., 10 % річних в розмірі 16 950,02 грн. та інфляції за порушення строків оплати поставленого товару в розмірі 2 592,59 грн.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.11.2020 закрито провадження у справі № 915/1116/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Тандем-2002 (код ЄДРПОУ 32081777) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Первомайск» (код ЄДРПОУ 39713821) в частині стягнення грошових коштів в сумі 107 415, 00 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 02.11.2020 позов задоволено частково; стягнуто з відповідача ТОВ «Агроцентр-Первомайск» на користь позивача ТОВ «Тандем-2002»: 16 950,02 грн. - 10 % річних; 2 592,59 грн. - витрат від інфляції; 46 492,61 грн. - пені; 2 601,75 грн. - витрат по сплаті судового збору.
Суд першої інстанції зазначив, що вимоги про стягнення 10 % річних в розмірі 16 950, 02 грн. та про стягнення пені в розмірі 46 492, 61 грн. є обґрунтованими, оскільки відповідно до п. 8.3 договору у разі прострочення здійснення плати за партію товарів, що поставляється, покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у момент нарахування пені, від простроченої до оплати суми за кожен день прострочення, а також 10 % річних від простроченої до оплати суми.
Окрім того, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення індексу інфляції в розмірі 2 592, 59 грн., оскільки дана вимога відповідає положенням ст. 625 ЦК України.

30.11.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Первомайск» на рішення Господарського суду Миколаївської від 02.11.2020 по справі № 915/1116/20. 
Апелянт вказав, що в даному випадку, позивач нарахував пеню саме за порушення грошового зобов`язання, а в цьому випадку застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане.
Апелянт також вказав, що місцевий господарський суд надаючи оцінку наданим сторонами доказам у сукупності із об`єктивними обставинами складної ситуації у державі та економічного становища, часу прострочення, систематичного погашення суми боргу, повинен був дійти до висновку про наявність виняткових обставин для зменшення розміру штрафних санкцій до 90 %.
Неустойка, на думку апелянта, не є грошовими коштами, за користування якими здійснюється нарахування процентів річних згідно із законом. Тобто проценти річних на суму неустойки не нараховуються.
Відсотки за користування грошовими коштами, які за умовами договору нараховуються за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання, за своєю правовою природою ураховуючи спосіб їх обчислення підпадають під визначення пені, яку сторонами вже було погоджено умовами договору в розмірі двох облікових ставок НБУ від несплаченої покупцем суми за кожен день прострочення за той самий період, що є подвійним притягненням до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме порушення, та не узгоджується із приписами ст. 61 Конституції України.
Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.11.2020. по справі № 915/1116/20 та прийняти рішення, яким задовольнити вимоги ТОВ «Агроцентр-Первомайск» у зменшенні пені до 90%; в частині стягнення 10 % річних – відмовити; в частині стягнення інфляційних втрат - залишити без змін; в частині стягнення судового збору, розподілити в рівних частинах між сторонами.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 915/1116/20 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя – Богатир К.В., судді Бєляновський В.В., Філінюк І.Г., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2020.
На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи № 915/1116/20 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2020 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Первомайск» на рішення Господарського суду Миколаївської від 02.11.2020 по справі № 915/1116/20 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Миколаївської області невідкладно надіслати матеріали справи №915/1116/20 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
14.12.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріли справи № 915/1116/20.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Первомайск» на рішення Господарського суду Миколаївської від 02.11.2020 по справі № 915/1116/20; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Первомайск» на рішення Господарського суду Миколаївської від 02.11.2020 по справі № 915/1116/20 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 15.01.2021; роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 15.01.2021 подати до суду заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк встановлений судом у вигляді їх повернення заявникові без розгляду.
14.01.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем-2002" надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Первомайск» на рішення Господарського суду Миколаївської від 02.11.2020 по справі № 915/1116/20.
ТОВ «ТАНДЕМ-2002» вважає, що вказані в апеляційній скарзі вимоги є необґрунтованими, протиправними і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та просить залишити рішенні Господарського суду Миколаївської області від 02.11.2020 по справі № 915/1116/20 без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Агроцентр-Первомайск» без задоволення.

18.01.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Первомайск»     надійшло клопотання, в якому позивач просив:
- прийняти та розглядати апеляційну скаргу по справі № 915/1116/20 за правилами загального позовного провадження з викликом сторін до суду з призначенням підготовчого засідання;
- зобов`язати ТОВ «Тандем 2002» надати суду докази (фінансові документи ), якими підтверджується нанесення фінансових збитків та шкоди (упущеної вигоди) апелянтом ТОВ «Агроцентр-Первомайск» із залученням їх до справи;
- залучити та викликати в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет сопру Ткачука Вадима Олександровича (представника позивача «Регіонального менеджера») на стороні ТОВ «Тандем-2002» для надання пояснень по справі № 915/1116/20;
- зобов`язати Ткачука В.О. надати суду документи, підтверджуючі повноваження на представництво інтересів як регіонального менеджера на стороні ТОВ «Тандем 2002» для долучення останніх до матеріалів справи № 915/1116/20.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Первомайск» про розгляд апеляційної скарги по справі № 915/1116/20 за правилами загального позовного провадження з викликом сторін до суду; відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Первомайск» про зобов`язання ТОВ «Тандем-2002» надати суду докази (фінансові документи), якими підтверджується нанесення фінансових збитків та шкоди; відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Первомайск» про зобов`язання ОСОБА_1 надати суду документи підтверджуючі його повноваження на представництво інтересів ТОВ «Тандем-2002»; відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Первомайск» про залучення до участі у справі № 915/1116/20 ОСОБА_1 як третю особу на стороні позивача.

21.01.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Первомайск» надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Первомайск» на рішення Господарського суду Миколаївської від 02.11.2020 по справі № 915/1116/20.
У даній відповіді на відзив апелянт просить вимоги апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Первомайск» на рішення господарського суду Миколаївської області у господарській справі № 915/1116/20 від 02.11.2020 задовольнити повністю.

08.02.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Первомайск» надійшло клопотання в якому апелянт просив:
- надати додатковий строк для розгляду апеляційної скарги ТОВ «Агроцентр-Первомайск»;
- викликати до зали судового засідання, залучити та допитати у якості свідка ОСОБА_1 ;
- надати додатковий строк для примирення між сторонами за ініціативи ТОВ «Агроцентр-Первомайск».
Щодо даного клопотання колегія суддів зазначає наступне.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 15.01.2021 подати до суду заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи.
Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Оскільки апелянт звернувся до суду із вищевказаним клопотанням з пропуском строку на його подачу та не ініціював питання про продовження чи поновлення такого строку, колегія суддів залишає дане клопотання ТОВ «Агроцентр-Первомайск» без розгляду.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається з долучених до матеріалів справи рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, копію ухвали суду від 21.12.2020 про відкриття апеляційного провадження позивач отримав – 28.12.2020, а відповідач отримав – 29.12.2020.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами, та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Фактичні обставини, встановлені судом.

22.01.2019 між ТОВ «Тандем-2002» (постачальник) та ТОВ «АГРОЦЕНТР-ПЕРВОМАЙСК» (покупець) було укладено договір поставки № 22/01/2 від 22.01.2019 (арк. 17-18).
Відповідно до п. 11.2 Договору цей договір набуває чинності з 22 січня 2019 року і діє по 31 грудня 2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору.
Договір підписано сторонами та скріплено печатками сторін.
Умовами договору сторони передбачили наступне.
Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця білково-мінерально-вітамінні добавки, комбікорми (насипом або фасовані і мішку), премікси, інший товар за погодженням (далі по тексту - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на умовах, передбачених цим договором.
Відповідно до п. 2.1 Договору найменування товару, його кількість, ціна товару за одиницю і по позиціях вказуються у видаткових накладних постачальника на товар.
Відповідно до п. 2.2 Договору сторони домовились, що усі видаткові накладні, за якими постачальник поставив покупцеві товар протягом терміну дії цього договору, відносяться до цього договору, якщо інше не випливає з відміток або тексту цих накладних.
Відповідно до п. 3.1 Договору поставка товару здійснюється партіями протягом усього терміну дії цього договору.
Відповідно до п. 3.3 Договору якщо інше не вказане в договорі (додаткових угодах до нього), поставка товару здійснюється на умовах EXW Україна, м. Полтава, вул. Заводська, 2 склад постачальника, згідно правил Інкотермс в редакції 2010 року.
Відповідно до п. 3.8 Договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент отримання товару згідно з датою на видатковій накладній.
Відповідно до п. 4.1 Договору ціна товару, що поставляється відповідно до договору, вказується у видаткових накладних постачальника. У вартість товару включаються всі витрати постачальника згідно з базисом поставки.
Відповідно до п. 5.1 Договоруоплата товару покупцем здійснюється в порядку 100 % оплати вартості даної партії товару (відповідно до видаткової накладної) не пізніше дати поставки конкретної партії товару. Датою поставки конкретної партії товару є дата видаткової накладної постачальника.
Відповідно до п. 5.2 Договору постачальник має право, без додаткового погодження з покупцем, грошові кошти, які сплачує покупець відповідно до умов цього договору, зараховувати в наступному порядку, незалежно від призначення платежу:
-в першу чергу прострочені платежі (основного боргу)
-в другу чергу поточні платежі.
Відповідно до п. 6.2 Договору постачальник надає покупцеві (його представникові) на товар, що поставляється відповідно до договору, наступні документи (супровідні документи): рахунки-фактури на товар; посвідчення про якість товару; товарно-транспортні накладні; видаткові покладні на партію товару.
Відповідно до п. 6.3 Договору оригінали і/або копії вищезгаданих документів передаються покупцеві або вказаному ним представникові з рук в руки. Якщо покупець виявить відсутність будь-якого з супровідних документів, він зобов`язаний негайно письмово повідомити про це постачальника. Інакше покупець не має права надалі посилатись на відсутність у нього вищезгаданих документів як на підставу для звільнення від зобов`язань, передбачених цим договором.
Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 220 074, 00 грн., що підтверджується видатковими накладними, які перевірені судом (арк. 19-24).
Видаткові накладні від 22.01.2019 та від 29.03.2019 підписано сторонами та скріплено печатками сторін.
Решта видаткових накладних підписано сторонами, зокрема від покупця товар отримано представником на підставі довіреностей, та скріплено печаткою постачальника.
Підставою поставки товару у видаткових накладних зазначено договір № 22/01/2 від 22.01.2019 року.
Доказів письмового повідомлення покупцем постачальника про відсутність супровідних документів на товар відповідно до п. 6.2, п. 6.3 договору суду не подано.
Позивачем було виставлено відповідачу рахунки на оплату на суму 220 074,00 грн. (арк. 62-67), в яких підставою для оплати зазначено договір № 22/01/2 від 22.01.2019 року.
В період 28.03.2019-30.07.2019 відповідачем частково проведено оплату (до відкриття провадження у даній справі) за отриманий товар в сумі 112 659,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку (арк. 25).
У зв`язку з чим станом на день звернення до суду із позовом заборгованість відповідача перед позивачем становила 107 415 грн. (220 074, 00 грн. - 112 659, 00 грн.).
05.08.2020 року позивачем направлено на адресу відповідача вимогу (вих. № 422 від 05.08.2020) про сплату заборгованості за договором поставки № 22/01/2 від 22.01.2019 року, в якій позивач вимагав негайно погасити заборгованість в сумі 107 415,00 грн. Факт направлення вимоги підтверджується копією поштової накладної, фіскальним чеком та описом вкладення у цінний лист (арк. 13-14).
01.09.2020 року та 30.09.2020 року (після відкриття провадження у даній справі згідно ухвали від 31.08.2020) відповідачем повністю проведено оплату за отриманий товар в сумі 107 415, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, а саме:
- платіжне доручення № 68 від 30.09.2020 року на суму 11 559, 51 грн. (арк. 44);
- платіжне доручення № 128 від 01.09.2020 року на суму 50 000, 00 грн. (арк. 47);
- платіжне доручення № 164 від 30.09.2020 року на суму 77 000, 00 грн., з яких сума в розмірі 45 855, 49 грн. зарахована в рахунок погашення боргу по спірному договору поставки № 22/01/2 від 22.01.2019 року, що усно підтверджено представниками відповідача в судовому засіданні та не заперечується позивачем згідно заяви вх. № 13830/20 від 02.11.2020 (арк. 45, 60).
Отже, станом на день розгляду справи судом першої інстанції відповідачем в повному обсязі погашено по договору поставки № 22/01/2 від 22.01.2019 року суму основного боргу в розмірі 107 415, 00 грн. (11 559, 51 грн. + 50 000, 00 грн. + 45 855, 49 грн.).
Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 02.11.2020 року закрито провадження у справі № 915/1116/20 в частині стягнення грошових коштів в сумі 107 415, 00 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.
На підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема, вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.
Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Первинні документи, які складені на виконання умов договору та підтверджують факт поставки товару покупцеві, мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення № 88).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції від 16.11.2018) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для цілей цього Закону терміни вживаються у такому значенні:
- господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства;
- первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно із п. 2.4, 2.5 Положення № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Відповідно до п. 2.15 Положення № 88 первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).
У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18, від 29.01.2020 року № 916/922/19.
Факт поставки товару та його оплати підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними (арк. 19-24). 
Крім того, як вказано вище, відповідачем в повному обсязі оплачено кошти за поставлений та отриманий товар.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 58-1 ГК України суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.
Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.
Враховуючи вищевикладене, відсутність печатки на частині видаткових накладних, враховуючи підтвердження факту поставки, отримання та оплати товару, не спростовує факт вчинення учасниками господарської операції. 

Щодо вимоги про стягнення пені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".
Відповідно до п. 8.1 договору у разі невиконання, неповного або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором, винна сторона відшкодовує контрагентові збитки, яких зазнали останні, включаючи прямий збиток і втрачену вигоду, а також виконує інші санкції, передбачені цим договором.
Відповідно до п. 8.3 договору у разі прострочення здійснення плати за партію товарів, що поставляється, покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у момент нарахування пені, від простроченої до оплати суми за кожен день прострочення, а також 10 % річних від простроченої до оплати суми.
Відповідно до п. 10.3 договору для штрафних санкцій, передбачених умовами цього договору, термін позовної давності складає три роки. Штрафні санкцій за даним договором нараховуються за весь період прострочення виконання зобов`язань.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у даному разі підлягає нарахуванню пеня за період, що перевищує 6 місяців, а саме з 23.01.2019 по 19.08.2020, оскільки це прямо передбачено умовами договору. (п. 10.3) 
З огляду на викладене вище, довод апелянта, що пеня нараховується протягом 6 місяців, не приймається до уваги.
Перевіривши розрахунок розміру пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що розрахунок пені здійснено позивачем арифметично правильно відповідно до вимог законодавства та умов договору. Отже, вимога про стягнення пені в розмірі 46 492, 61 грн. є обґрунтованою.

Щодо вимоги про стягнення десяти процентів річних, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).
Зазначеним законодавчим положенням передбачено право сторін за домовленістю погодити у договорі інший розмір процентів річних, ніж встановлений цією нормою (постанова Верховного Суду від 15.10.2019 року по справі № 914/235/19).
Відповідно до п. 8.3 договору у разі прострочення здійснення плати за партію товарів, що поставляється, покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у момент нарахування пені, від простроченої до оплати суми за кожен день прострочення, а також 10 % річних від простроченої до оплати суми.
Таким чином, у даному випадку позивачем було нараховано річні в порядку ст. 625 ЦК України, але розмір річних було встановлено умовами договору. 
Посилання апелянта на те, що річні нараховані на суму неустойки (пені) не підтверджується матеріалами справи, а саме розрахунком позовних вимог. (т.1 а.с. 7-9) Із тексту позовної заяви та розрахунку позовних вимог (Додаток №1 до позовної заяви) вбачається, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України загальний розмір 10 % річних за період прострочення здійснення оплати ТОВ «Агроцентр-Первомайск» складає 16    950,02 грн. Розрахунок здійснювався за формулою: сума санкції = C x Z x Д : 365 : 100, С – сума заборгованості, Z – відсоток річних, зазначений в договорі, Д – кількість днів у період прострочення. Під сумою заборгованості позивач вказує суми вартості поставленого, але не оплаченого у встановлений строк товару згідно видаткових накладних. Суми неустойки (пені) у вказаній вище формулі позивачем не застосовуються.
Посилання апелянта на те, що нарахування 10 % річних, передбачених ст. 625 ЦК України, та пені, передбаченої ст. 549 ЦК України, призведе до притягнення відповідача двічі до одного і того ж виду юридичної відповідальністі не приймається колегією суддів до уваги. Адже пеня та проценти річних не є тотожними видами юридичної відповідальності, оскільки вони мають різну правову природу, підстави нарахування та нормативне регулювання. Однак, апелянт обгрунтовував свій довод виключно схожим методом нарахування відсотків річних та пені, не беручи до уваги їх різну правову природу, підстави нарахування та нормативне регулювання.
Перевіривши розрахунок позивача (арк. 8), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розрахунок суми 10 % річних у сумі 16 950, 02 грн. є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи. Таким чином, вимога про стягнення 10 % річних в розмірі 16 950, 02 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню. 

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3    ст. 551 ЦК України    розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до                 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятком, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами. Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Норми матеріального права, а саме    ст. 233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3     ст. 551 ЦК України    встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Як вбачається з матеріалів справи (розрахунок позовних вимог Додаток № 1 до позовної заяви) прострочення оплати поставленого позивачем товару на 107415 грн. тривало з 30.07.2019 до 31.12.2019 (155 днів), та з 01.01.2020 до 19.08.2020 (232 дні), усього складає 387 днів, що є надто тривалим періодом, який може мати негативний вплив на господарську діяльність позивача.
Виходячи з приписів ст.ст.     546,     549 ЦК України     та     ст. 230 ГК України     неустойка     має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки     є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.
Апеляційний господарський суд зазначає, що відповідачем не було надано суду жодних належних, допустимих та вірогідних доказів в розумінні ст.ст.     76,     77,     78,     79,     91 ГПК України     на підтвердження наявності скрутного майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань, винятковості даного випадку та невідповідності розміру пені наслідкам порушення. 
З огляду на викладене вище, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимоги ТОВ «Агроцентр-Первомайськ» про зменшення пені до 90%.

Інші доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Названий  Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Приймаючи дане рішення, суд відповідно до ст. 86 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Висновки апеляційного господарського суду:

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування рішення господарського суду за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.
За вказаних обставин оскаржене рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-270, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр Первомайск» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.11.2020 у справі № 915/1116/20 залишити без змін.
Відповідно до ст. 287 ч. 3 ГПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню за винятком випадків, передбачених п.п. а), б), в), г) п. 2) ч. 3 ст. 287 цього Кодексу.
Постанова складена та підписана колегією суддів 19.02.2021.

Головуючий                                                                                                     К.В. Богатир

Судді:                                                                                                                    В.В. Бєляновський

                                                                                                  І.Г. Філінюк