ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/177/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/2716/20 Категорія: на ухвалу  	Годік Л. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       18 лютого 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:               
Головуючого                       Нерушак Л.В. ( суддя – доповідач) 
Суддів                                  Бородійчука В. Г., Єльцова В. О.  

учасники справи:
            позивач – ОСОБА_1 ;
            відповідачі   –  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 ;
            особа, яка подає апеляційну скаргу –   позивач  ОСОБА_1 

розглянувши у м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду  Черкаської області  від 18 листопада  2020 року, постановлену під головуванням судді       Годік Л. С. в Уманському  міськрайонному суді  Черкаської області 18.11. 2020 року,   за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про нікчемні умови договору, -:

                                                                в с т а н о в и в :

15 липня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом  до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про нікчемні умови договору.
         В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що на підставі договору  дарування від 27.05. 1994 року  йому, ОСОБА_1   та ОСОБА_2 , як спільна  часткова власність, належить частина приватної садиби по АДРЕСА_1 . 
        Позивач вказує, що 29.08. 2017 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3   і ОСОБА_7 договір  про передачу їм своєї частки без конкретних умов належних їм прав і обов`язків, так як він вважає, що не визначена територія об`єкту, характер і спосіб користування спільним майном, не передбачені і особливі  умови щодо порядку невиконаних попередніх зобов`язань і участі в спільних справах,  у спільній діяльності.
        В позовній  заяві позивач ОСОБА_1 посилається, що  в результаті умови укладених договорів, погіршили його становище порівняно з становищем, передбаченим договором  дарування від 27.05. 1994 року, дія  якого не припиняється. 
        На підставі ст. ст. 358, 626-637 ЦК України позивач ОСОБА_1 у позовній заяві просить  визнати умови договору дарування  від 29.08. 2017 року між ОСОБА_2 і  ОСОБА_3 на 1/6 частки будинку по АДРЕСА_1 і умови договору дарування  від 29.08. 2017 року між ОСОБА_2   і ОСОБА_7 на  150 кв. м.  земельної ділянки по АДРЕСА_1 нікчемними, які підлягають заміні умовами встановленими законом. Стягнути солідарно із відповідачів  в дохід держави судовий збір.
Ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області  Годік Л. С.  від 11 листопада 2020 року позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про нікчемні умови договору залишено без руху. Визначено позивачеві строк  для усунення недоліків  позовної заяви - 5 днів з дня вручення   копії даної ухвали. 
         Ухвалою  Уманського міськрайонного суду Черкаської області  від 18 листопада 2020 року позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про нікчемні умови договору повернуто позивачу. 
         Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржив ухвалу в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, зареєстровану Уманським міськрайонним судом  Черкаської області  10 грудня 2020 року Вх. № 25863,  яка надійшла разом із матеріалами справи до Черкаського апеляційного суду  21 грудня  2020 року Вх. № Е 5325/20 Вх. 
        В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що  суд першої інстанції обставин не встановлював і докази не досліджував. Відповідачі не залучені до розгляду і не повідомлені про судовий позов.  
        Скаржник посилається у скарзі, що  було обмежено  доступ до суду, порушені норми процесуального права, оскільки застосована ст. 185 ЦПК України, а  не ст. 187 ЦПК України. Такий  розгляд привів до неправильного вирішення  справи. 
        Скаржник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2020 року та направити  справу для  продовження розгляду до суду першої інстанції. 
        22 грудня 2020 року ухвалою Черкаського апеляційного суду апеляційну скаргу   ОСОБА_1   залишено  без руху, надано скаржнику  строк для усунення    недоліків апеляційної скарги, а саме : надання  доказів отримання  копії оскаржуваної ухвали у строки встановлені законом, а у разі пропущення строку подання  апеляційної скарги вказати поважність  причин для поновлення  строку судом, у строк не більше 10 днів з дня отримання   копії ухвали.
        05 січня 2021 року від скаржника ОСОБА_1   на адресу апеляційного суду  надійшли пояснення скаржника щодо ухвали суду про залишення  без руху, де він посилається на відсутність коштів у судах для відправлення  кореспонденції судом першої інстанції. Тому ОСОБА_1 вказує, що   судом  збиралися  відповідні  документи за певний період, які він отримував у канцелярії суду без супроводу, із фіксуванням у  розносному журналі  вихідної кореспонденції.    
         27  січня 2021 року ухвалою Черкаського апеляційного суду  відкрито апеляційне  провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду  Черкаської області  від 18 листопада  2020 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про нікчемні умови договору.
         Ухвалою Черкаського апеляційного  суду від 11 лютого  2021  року призначено справу до розгляду у письмовому провадженні  без  повідомлення учасників справи.
        Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу відповідачами   не надано.
        У відповідності до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
        За правилами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       В даній справі оскаржується ухвала суду про повернення позовної заяви позивачеві, яка зазначена в пункті 6 частини першої статті 353 ЦПК України.
       За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
        Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
          Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування,  зважаючи на конкретні обставини у справі, оскарження процесуальної ухвали суду, які не вимагають проведення судового засідання з участю сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення питання щодо законності ухвали про повернення позову позивачу, то колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін, що передбачено вимогами цивільно - процесуального законодавства.
        Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Ухвала суду першої інстанції вимогам закону не відповідає, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали.
Згідно статті 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом.
          Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.     
          Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
         Цивільне судочинство  здійснюється на засадах змагальності  сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх  процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
          Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги, чи заперечення або мають інше значення  для розгляду справи, та підлягають встановленню   при ухваленні судового рішення, що передбачено в  ч. 2 ст. 77 ЦПК України.   
          За положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків  має право на справедливий судовий розгляд.
Статтею 55 Конституції України визначено право кожної особи на судовий захист. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді.
Згідно з частин 1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
          Отже, приймаючи до уваги  положення ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року  № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» кожна особа має право, в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до  суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
          Згідно положень частини 1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу (форма та зміст позовної заяви та документи, що до неї додаються), протягом п`яти  днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
         У відповідності до вимог ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановлюється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
          Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві  відповідно  до ч. 3 ст. 185 ЦПК України.
Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти  днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків , що  передбачено ч. 5 ст. 185 ЦПК України.
Чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.
Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу від 11 листопада 2020 року про залишення позову  без руху, прийшов до висновку, що позовна заява подана без додержання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, вказавши, що  позовна  заява  не містить змісту позовних вимог, викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини. Cуд  вказав, що у позові не зазначено, яке право позивача порушено, не визнано чи оспорюється відповідачами, що саме має на увазі позивач,  звертаючись в суд  із вказаними позовними вимогами, враховуючи, що у позові йдеться про договір дарування, стороною  якого   не  є  ОСОБА_1 .
Постановляючи ухвалу про повернення позивачу позовної заяви про нікчемні умови договору, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_1   не усунув недоліки позовної заяви, які були зазначені в ухвалі суду  від  11 листопада  2020 року,  а надана позивачем ОСОБА_1 відповідь від 17.11.2020 року на адресу суду щодо ухвали про усунення недоліків  від 11.11.2020 року, судом  не взята до уваги, так  як суд вважав, що позивач не усунув недоліки позовної заяви,  то суд дійшов висновку,  що позовну заяву з доданими до неї матеріалами необхідно повернути позивачу на підставі  частини 3 статті 185 ЦПК України. 
Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві, тому суд  першої інстанції прийшов до висновку про  повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про нікчемні умови договору, роз`яснивши  позивачу, що  дана ухвала суду не перешкоджає позивачу звернутися в суд з цим же позовом після усунення недоліків.
         Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки вважає,  що висновки  суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону, судом допущено порушення вимог процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду  першої інстанції.
        Як вбачається із матеріалів справи 15 липня  2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про нікчемні умови договору, вказавши, що згідно договору дарування від 27.05. 1994 року ОСОБА_1   та ОСОБА_2    належить  спільна квартира по АДРЕСА_1 .  
         Проте, позивач ОСОБА_1 не погоджується, що 29.08.2017 року       ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3   та ОСОБА_7 договір дарування  про передачу їм своєї частки без конкретних умов належних їм прав і обов`язків,  як вважає позивач, що не визначена територія об`єкту, характер і спосіб користування спільним майном, не передбачені і особливі  умови щодо порядку невиконаних попередніх зобов`язань і участі в спільних справах,  у спільній діяльності,  чим порушено  права позивача.
         Позивач ОСОБА_1 посилається в позові, що в результаті умови укладених договорів, погіршили його становище порівняно із становищем, передбаченим договором  дарування від 27.05. 1994 року, дія  якого не припиняється, на думку  позивача.
         Ухвалою судді  Уманського міськрайонного суду  Черкаської області  від 11 листопада 2020 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України, а позивачу надано  п`ятиденний термін для усунення недоліків позовної заяви, який відраховується з дня отримання позивачем копії ухвали про залишення  позовної заяви без руху ( а. с.  13 – 14).
Із відповіді  позивача  ОСОБА_1 , адресованої суду, на ухвалу від 11.11. 2020 року про  залишення позову  без руху вбачається, що позивач  висловив  свою позицію з приводу  вимог ухвали суду від 11. 11. 2020 року про залишення позовної заяви  без руху,  вказавши, що недоліки є суто процесуальними і не мають критичного впливу на  суть справи. ОСОБА_1    посилається, що в даний час майновий комплекс по АДРЕСА_1   належить на праві спільної часткової власності  ОСОБА_1 , ОСОБА_3   та ОСОБА_7   як правонаступникам   в повному обсязі  прав та обов`язків  ОСОБА_2 . 
Позивач ОСОБА_1 вважає, що договір дарування від 29.08. 2017 року включає незаконні умови, порушуються істотні умови договору, тому правовим наслідком є визнання умов договору нікчемними,  вважає  позивач ( а. с. 16) . 
Суд першої інстанції не погодився із доводами позивача, викладеними вище у відповіді ОСОБА_1 , тому  судом  постановлено  ухвалу  від  18 листопада   2020 року   про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про нікчемні умови договору ( а. с. 17).
          Колегія  суддів  апеляційного  суду, вважає, що суд першої інстанції  прийшов до передчасного та помилкового висновку про повернення позовної заяви позивачу, тому   не погоджується  із таким висновком суду першої інстанції, оскільки вказані висновки суду не узгоджуються із вимогами цивільного процесуального закону, порушують право позивача розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
  Апеляційний суд звертає увагу, що згідно ч. 1 ст. 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування  заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

  У постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз?яснено, що у позивача суд повинен з?ясувати  предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). Якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов`язаний  сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів.
Таким чином, питання, що стосується викладу обставин справи, з`ясування  предмету позову (що конкретно вимагає позивач) та підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги), змісту вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав), подання доказів, залучення до розгляду справи сторін та третіх осіб суд міг вирішити в судовому засіданні на стадії підготовчого провадження. Отже, суд передчасно  повернув   позов позивачу ОСОБА_1 ,   не виконавши вимог процесуального закону.
         У відповідності  до роз?яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про  застосування норм цивільного  процесуального  законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»  вказано, що суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших не передбачених законом підстав.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Враховуючи  вище викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки  суду першої інстанції є передчасними та помилковими, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду про усунення недоліків у встановлений судом строк, а тому  прийнята судом ухвала про повернення позовної заяви не відповідає вимогам закону, оскільки відсутні підстави для висновку про не виконання  позивачем ухвали суду про усунення недоліків, приймаючи до уваги саме вказівки суду щодо невідповідності позовної заяви  вимогам закону, оскільки судом  першої інстанції  допущено порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування ухвали суду,  та порушується право позивача на доступ до правосуддя.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції формально віднісся до застосування норм процесуального закону,  прийшов до помилкового  та  передчасного висновку про повернення позову позивачу, допустивши порушення вимог процесуального права, тому  вимоги апеляційної  скарги щодо скасування  ухвали суду першої інстанції   підлягають задоволенню апеляційним судом.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.  
На підставі викладеного, та враховуючи фундаментальний принцип безперешкодного доступу до правосуддя, визначений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до п. 1 ст. 6, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постановлена судом першої інстанції ухвала від 18.11.2020 року про повернення позивачу ОСОБА_1 позовної заяви не може залишатись в силі та підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, тобто порушення норм процесуального права, на які суд першої інстанції не звернув належної уваги.
Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду, оскільки спростовують висновки суду щодо повернення позовної заяви позивачу, а тому вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 про скасування ухвали суду у зв`язку із порушенням вимог процесуального права підлягають задоволенню апеляційним судом.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а ухвалу Уманського міськрайонного суду  Черкаської області  від 18 листопада 2020 року про повернення позовної заяви  ОСОБА_1 про нікчемні умови договору  скасувати у зв`язку  з порушенням судом  першої інстанції норм процесуального права,  матеріали позовної заяви направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                                                  п о с т а н о в и в  :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   - задовольнити.
Ухвалу Уманського міськрайонного суду  Черкаської області  від 18 листопада 2020 року про повернення позовної заяви  ОСОБА_1   до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про нікчемні умови договору - скасувати.
Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про нікчемні умови договору повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів.

           Головуючий                                                                                        Л.В. Нерушак
           
           Судді                                                                                                      В. Г. Бородійчук

                                                                                                                           В. О. Єльцов