УХВАЛА

10 березня 2021 року  
м. Київ
справа №824/467/20-а
адміністративне провадження №К/9901/2935/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Н.В. Коваленко,
суддів: Я.О. Берназюка, І.В. Желєзного,
перевіривши касаційну скаргу Державної служби геології та надр України на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі за позовом Державної служби геології та надр України до Приватної виробничо-комерційної фірми «Зірка» про анулювання дозволу на користування надрами,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року Державна служба геології та надр України звернулась до суду із позовом до Приватної виробничо-комерційної фірми «Зірка», в якому просила припинити право користування надрами шляхом анулювання спеціального дозволу на користування надрами № 5216 від 12 листопада 2010 року.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог Державної служби геології на надр України до Приватної виробничо-комерційної фірми «Зірка» про анулювання дозволу на користування надрами відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Державна служба геології та надр України звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Разом із касаційною скаргою, скаржником подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року. 
Поважність причин пропуску строку звернення скаржник обґрунтовує тим, що копію  рішення апеляційного суду він не отримував. Про оскаржуване рішення дізнався 28 грудня 2020 року з офіційного сайту Судової влади України.

Ухвалою Верховного Суду від 04 лютого 2021 року касаційну скаргу Державної служби геології та надр України залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України. Судом визнано неповажними наведені скаржником у клопотанні підстави для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, а тому надано десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків касаційної скарги та надання інших доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду скаржником надано докази отримання оскаржуваної постанови на електронну пошту Держгеонадр та доказ ознайомлення з оскаржуваною постановою на сайті Судової влади України.

Так, згідно наданої скаржником копії супровідного листа, Сьомим апеляційним адміністративним судом 28 грудня 2020 року було надіслано копію постанови суду від 21 грудня 2020 року на офіційну електронну адресу Державної служби геології та надр України та в цей же день отримано скаржником, що підтверджується відміткою про його реєстрацію № 15678/02/08-20 від 28 грудня 2020 року. 

Згідно із відтиском поштового штемпеля на конверті касаційна скарга направлена до суду 22 січня 2021 року.

Відповідно до частини другої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та наявність підстав для його поновлення.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.

Розгляд справи в суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

08 лютого 2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;  б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

У зв`язку з цим, відповідно до частини першої та четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. 

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень Державна служба геології та надр України вказує на пункт 3 частини четвертої статті  328  Кодексу адміністративного судочинства України. Виклад такої підстави обґрунтовує відсутністю висновку Верховного Суду з питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: абзацу 5 пункту 2 частини сьомої статті 4 1  Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» щодо порушення норм законодавства у разі наявності факту недопуску дозвільного органу до проведення заходу державного нагляду (контролю), наслідком чого є винесення припису, який в судовому порядку не оскаржувався.

Вказані мотиви, на думку скаржника, стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 

Також, скаржник зазначає, що суд першої інстанції помилково відніс справу до категорії справ незначної складності, оскільки у справі слід встановити протиправність дій Держгеокадастру. Колегія суддів вважає необґрунтованими вказані доводи, оскільки предметом розгляду справи є реалізація суб`єктом владних повноважень передбачених абзацом 5 частини сьомої статті 4 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» функцій. Відтак, визначальним при вирішенні справи є встановлення наявності чи відсутності правових підстав для застосування до юридичної особи заходів реагування шляхом анулювання документу дозвільного характеру під час виконання суб`єктом владних повноважень його спеціальних функцій.

Отже,  доводи скаржника про те, що суд першої інстанції помилково відніс справу до категорії справ незначної складності не знайшли свого відображення в матеріалах касаційної скарги.

Аналіз аргументів касаційної скарги в їхньому логічному взаємозв`язку з висвітленими в судових рішеннях обставинами справи дає можливість колегії суддів вважати, що у цій ситуації наявні обставини, наведені частинах четвертій, п`ятій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, які є підставами для відкриття касаційного провадження.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження, відсутні. 

Керуючись статтями 248, 328, 329, 334, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

У Х В А Л И В:

Поновити Державній службі геології та надр України строк на касаційне оскарження постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року.

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Державної служби геології та надр України на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі за позовом Державної служби геології та надр України до Приватної виробничо-комерційної фірми «Зірка» про анулювання дозволу на користування надрами.

Витребувати з Чернівецького окружного адміністративного суду справу № 824/467/20-а за позовом Державної служби геології та надр України до Приватної виробничо-комерційної фірми «Зірка» про анулювання дозволу на користування надрами.

Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали разом із копіями касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Встановити строк для подачі відзиву на касаційну скаргу - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.  

Суддя-доповідач                                                                                           Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                              Я.О. Берназюк

Суддя                                                                                                              І.В. Желєзний