П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/5967/20 
Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва В.А. 
          Суддя-доповідач:  Смілянець Е. С. 

18 лютого 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Капустинського М.М. 
за участю:
секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,
представника позивача: Галагуза В.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на  рішення   Житомирського окружного адміністративного суду  від  21 серпня 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області, третя особа - ОСОБА_2 про  визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в квітні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася в Житомирський окружний адміністративний суд з позовом до Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області (відповідача), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області №2 від 16.01.2020 в частині відмови їй в наданні згоди на реєстрацію місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати відповідача зареєструвати її у квартирі 
АДРЕСА_1 окружний адміністративний суд рішенням від 21.08.2020 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що факт проживання у квартирі навіть за умови своєчасної оплати комунальних платежів та квартирної плати не може бути заміною ордеру на вселення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13.12.2012 у справі №2-194/12, що набрало законної сили про визнання позивача членом сім`ї наймача не є доказом наявності права на проживання.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що рішенням виконавчого комітету Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області №2 від 16.01.2020 відмовлено позивачу у наданні дозволу на реєстрацію місця проживання за адресою: квартира АДРЕСА_1 , оскільки відсутня реєстрація права власності на даний об`єкт. 
Вважає, що висновки суду, в даному конкретному випадку, про відсутність ордеру як підстави відмови в задоволенні позову, є неправомірними і суперечать матеріалам справи.
Документами, на підставі яких позивач має право проживати в житлі, крім ордеру, є (архівний витяг) рішення виконавчого комітету Житомирської районної Ради народних депутатів від 12.09.1984 №301 про надання квартир, а також рішення Житомирського районного рішення Житомирської області від 13.12.2012, з якого вбачається, хто саме були тими членами сім`ї, на кого надавалась квартира та в подальшому виписувався ордер.
Також зазначає, що як до, так і після смерті наймача ОСОБА_3 , позивачка з дітьми фактично проживає з 1984 року в цій квартирі, оплачує всі послуги, на неї оформлені рахунки за комунальні послуги. Ордер на вселення в квартиру був при вселенні в 1984 році, де він на даний час  не відомо. Але, так як рішення про надання даної квартири приймав, свого часу за клопотанням адміністрації та профспілкового комітету тресту «Житомирводбуд», виконавчий комітет Житомирської районної ради народних депутатів, то й ордер у другому екземплярі мав бути у них і в подальшому з іншими документами мав бути переданий до Глибочицької сільської ради при передачі будинку на їх баланс.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, за результатами розгляду заяви позивача про надання згоди на реєстрацію місця проживання рішенням виконавчого комітету Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області №2 від 16.01.2020 відмовлено позивачу в наданні згоди на реєстрацію місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що відсутня реєстрація права власності на даний об`єкт.
Позивач в обґрунтування підстав наявності права на користування житлом до матеріалів справи надала копію рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13.12.2012 у справі №2-194/12 про визнання позивача членом сім`ї наймача, копії рахунків за оплату комунальних послуг за обслуговування квартири АДРЕСА_1 , та докази замовлення вікон від 30.10.2014.
Вважаючи свої права порушеними рішенням виконавчого комітету Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області, позивач звернулась до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.  2  та ч. 4 ст.  242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 № 1382-IV (далі - Закон   № 1382-IV) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території.
Згідно з частиною 1 статті 3 Закону № 1382-IV місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до положень статті 6 Закону № 1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
Згідно ч.1 ст.11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
Відповідно до ст.37-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі делеговані повноваження, зокрема, формування та ведення реєстру територіальної громади відповідно до закону.
Отже, аналіз вказаних норм свідчить про те, що в даному випадку органом реєстрації є Виконавчий комітет Глибочицької селищної ради Житомирської області, керівництво апаратом та організацію роботи якого здійснює голова селищної ради, який і підписує рішення виконавчого комітету.
Разом з тим, пунктом 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 (далі - Правила) передбачено: "Орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недісними; звернулася особа, яка не досягла 14 років.
Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику."
Відповідно до пункту 18 Правил №207 для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:
1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;
2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;
3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);
4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників); право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах); проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби);
5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);
6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).
Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.
Як встановлено судом першої інстанції, рішенням виконавчого комітету Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області №2 від 16.01.2020 відмовлено   ОСОБА_1 в наданні згоди на реєстрацію місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 . Підставою відмови вказано відсутність реєстрації права власності на квартиру.
При цьому, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 .
Також, згідно документів, долучених до матеріалів справи, наймачем квартири ОСОБА_3 , що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер згідно свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 .
Однак, за наявності рішення виконавчого комітету Житомирської районної Ради народних депутатів від 12.09.1984 №301 про надання квартир, а також рішення Житомирського районного рішення Житомирської області від 13.12.2012, суд першої інстанції помилково вважав, що інші документи, що підтверджують право на проживання в житлі позивача, які зазначені у п.4 ч.18 Правил реєстрації місця проживання, у матеріалах справи відсутні; факт проживання у квартирі навіть за умови своєчасної оплати комунальних платежів та квартирної плати не може бути заміною ордеру на вселення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13.12.2012 у справі №2-194/12, що набрало законної сили про визнання позивача членом сім`ї наймача не є доказом наявності права на проживання.
Так, в п.18 Правил реєстрації місця проживання серед підстав реєстрації місця проживання вказано обов`язок заявника надати документ, що дає право на проживання в квартирі, зокрема документ щодо визнання за особою права користування житловим приміщенням, права на реєстрацію місця проживання або інші документи.
Зокрема, документами, на підставі яких позивач має право проживати в житлі, крім ордеру, є (архівний витяг) рішення виконавчого комітету Житомирської районної Ради народних депутатів від 12.09.1984 №301 про надання квартир, а також рішення Житомирського районного рішення Житомирської області від 13.12.2012, з якого видно, хто саме були тими членами сім`ї, на кого надавалась квартира та в подальшому виписувався ордер.
Згідно ст.64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
При цьому, статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Положення п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
За приписами ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше, як з підстав і порядку, передбачених законом.
Водночас, відмова відповідача   ОСОБА_1 в наданні згоди на реєстрацію місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 обумовлена відсутністю реєстрації права власності на квартиру, що не передбачено Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання».
Разом з тим, колегія суддів вважає, що ордер не є саме тим документом, який надає право на вселення чи отримання житла, а є документом, який підтверджує таке право (ст. 58 ЖК України). Саме ж право на отримання житла у користування, власність надає Рішення, яке приймається уповноваженим органом - в даному випадку рішення виконавчого комітету Житомирської районної ради народних депутатів від 12.09.1984 №301.
У силу  п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі  ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови  про задоволення позовних вимог.
Згідно з вимогами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 1261,30 грн., отже, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2102 грн. 10 коп., підлягають стягненню з виконавчого комітету Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  повністю.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області №2 від 16.01.2020 в частині відмови ОСОБА_1  в наданні згоди на реєстрацію місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 .
Зобов`язати виконавчий комітет Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області зареєструвати ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 .
Стягнути з виконавчого комітету Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 2102 грн. 10 коп. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі  25 лютого 2021 року.

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сапальова Т.В.    Капустинський М.М.