ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року	Львів	Справа № 300/1353/20 пров. № А/857/15565/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого судді                                                    Ніколіна В.В.
суддів                                                                         Гінди О.М., Пліша М.А.
за участі секретаря судового засідання                        Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року (суддя – Григорук О.Б., м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, вимог про сплату боргу, рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у грудні 2019 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, у якому просив визнати протиправними та скасувати: податкове повідомлення-рішення  №0001403305 від 17.01.2020, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 74301,64 грн, у тому числі за основним зобов`язанням - 59441,31 грн,   за штрафними санкціями - 14860,33 грн; податкове повідомлення-рішення №0001383305 від 17.01.2020, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 6191,79 грн, у тому числі за основним зобов`язанням - 4953,43 грн, та донараховано штрафні санкції в сумі 1238,36 грн. В обґрунтування позовних вимог покликався на невідповідність податкових повідомлень-рішень вимогам чинного  законодавства, що є підставою для їх скасування, як протиправних.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №0001403305 від 17.01.2020 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 34083,79 грн., у тому числі: основне зобов`язання 27267,03 грн,   штрафні санкції 6816,76 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №0001383305 від 17.01.2020 в частині збільшення грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 2840,31 грн, у тому числі: основне зобов`язання 2272,25 грн.,   штрафні санкції 568,06 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позову, його оскаржив позивач, який із покликанням на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове про задоволення позову в цій частині. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що  позивачем правомірно віднесено до складу витрат за 2017-2018 роки вартість ремонту і придбання запасних частин до вантажних транспортних засобів так, як вантажні автомобілі використовувалися позивачем в його господарській діяльності, і подвійного їх використання матеріалами справи не встановлено. Тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову є помилковим. 
Крім того, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову оскаржив в апеляційному порядку відповідач. В апеляційній скарзі покликається на те, що проведеною перевіркою встановлено заниження позивачем суми податку на доходи фізичних осіб, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 в сумі 59441,31 грн, в тому числі за 2017 рік - 39534,21 грн, за 2018 рік - 19907,10 грн, а також порушення пп.1.4, пп.1.5 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, в результаті чого недоутримано та не перераховано до бюджету військового збору з чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальній сумі 4953,44 грн., в тому числі за 2017 рік - в сумі 3294,51 грн. та за 2018 рік - в сумі 1658,92 грн. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення №0001403305 та №0001383305 від 17.01.2020 в повній мірі відповідають вимогам податкового законодавства, а тому не можуть бути скасовані.
Позивач та відповідач процесуальним правом надати відзив на апеляційні скарги не скористались, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Заслухавши суддю-доповідача,  пояснення сторони, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги відповідача та позивача необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що у період з 01.01.2017 по 31.12.2018 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування та здійснював торгівлю будівельними матеріалами (щебенем, цементом, листами волокнистоцементними), надавав транспортні вантажні послуги з перевезення.
На підставі п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77 та п.82.1 ст.82 Податкового Кодексу України, Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", наказів Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 11.11.2019 №365, від 06.12.2019 №521 та плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних та самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДПС в Івано-Франківській області проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2018 відповідно до затвердженого плану перевірки.
За результатами вказаної перевірки складено акт документальної планової виїзної перевірки №424/09-19-33-05/ НОМЕР_1 від 24.12.2019, відповідно до висновків якого, серед інших, встановлені порушення:    ст.164, п.177.1, п. 177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми податку на доходи фізичних осіб, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 в сумі 59441,31 грн, в тому числі за 2017 рік - 39534,21 грн, за 2018 рік - 19907,10 грн (пункт 2 висновків акта);   пп.1.4, пп.1.5 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого недоутримано та не перераховано до бюджету військового збору з чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальній сумі 4953,44 грн., в тому числі за 2017 рік - в сумі 3294,51 грн. та за 2018 рік - в сумі 1658,92 грн. (пункт 3 висновків акта).
На підставі акта перевірки №424/09-19-33-05/ НОМЕР_1 від 24.12.2019, у зв`язку з виявленими порушеннями ст.164, п.177.1, п. 177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0001403305 від 17.01.2020, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 74301,64 грн., у тому числі за основним зобов`язанням - 59441,31 грн.,   за штрафними санкціями - 14860,33 грн.
Крім того, на підставі акта перевірки №424/09-19-33-05/ НОМЕР_1 від 24.12.2019, у зв`язку з виявленими порушеннями пп.1.4, пп.1.5 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.176.1 ст.176 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0001383305 від 17.01.2020, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 6191,79 грн., у тому числі за основним зобов`язанням - 4953,43 грн., та донараховано штрафні санкції в сумі 1238,36 грн.
Не погоджуючись з вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення відповідача №0001403305 від 17.01.2020 є протиправним та підлягає скасуванню в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 34083,79 грн., у тому числі: основне зобов`язання 27267,03 грн.,   штрафні санкції 6816,76 грн.; а також є протиправним та підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення відповідача №0001383305 від 17.01.2020 в частині збільшення грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 2840,31 грн., у тому числі: основне зобов`язання 2272,25 грн.,   штрафні санкції 568,06 грн. В решті позову відмовлено, оскільки суд першої інстанції вважав, що позивачем завищено витрати на придбання запасних частин для встановлення їх на власні вантажні автомобілі в загальній сумі 178746,00 грн. з підстав визначення часткового віднесення до складу витрат на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, а саме на утримання автомобілів, які використовувалися в господарській діяльності.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційних скарг колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до підпункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПК Україниоб`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (підпункт 177.4.1); витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (підпункт 177.4.2); суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця (підпункт 177.4.3); інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (підпункт 177.4.4).
Згідно з пунктом 177.4.5 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.   Разом з тим, пунктом 177.10 статті 177 ПК України визначено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
Таким чином, об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід, який визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з отриманням доходу у межах здійснюваної фізичною особою-підприємцем господарською діяльністю.
При цьому, за наявності документально підтверджених витрат, пов`язаних з отриманням доходу у межах здійснюваної фізичною особою-підприємцем господарською діяльністю, фізичні особи-підприємці мали право на включення цих витрат для визначення різниці між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами.
У податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю.
Платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та  податкових зобов`язань, однак факт не ведення чи ведення з порушеннями Книги обліку доходів і витрат не позбавляє платника податків відносити такі суми до витрат .
Водночас вказаними правовими нормами не передбачено обов`язок платника податків формувати у складі витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, витрати лише того періоду, коли визнані доходи від реалізації товарів, робіт, послуг.
Застереження про те, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені, яке, в свою чергу, передбачено пунктом 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, разом зі статтею 134 Податкового кодексу України (об`єкт оподаткування), не розповсюджується на позивача, як на фізичну особу-підприємця, що перебуває на загальній системі оподаткування, оскільки оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначається статтею 177 Податкового кодексу України.
Вказана правова позиція міститься також у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №300/91/19.
Таким чином, оскільки факт документального підтвердження зазначених витрат у періоді, який перевірявся податковим органом не заперечувався та відсутність таких документів в акті не зафіксована, а висновок податкового органу ґрунтується виключно з підстав не реалізації придбаних товаро-матеріальних цінностей станом на кінець 2017 року, тому є необґрунтованими доводи податкового органу щодо завищення позивачем валових витрат на загальну суму 151483,50 грн. за рахунок часткового включення до складу витрат вартості придбаних та оплачених будівельних матеріалів (цементу), що фактично не реалізовані та знаходяться на залишках товаро-матеріальних цінностей на кінець 2017 року, а також придбаних та оплачених товарів, що також не реалізовані і на кінець 2017 року на залишках товаро-матеріальних цінностей не обліковуються (щебеню та листів волокнистоцементних хвилястих (АТ) 1750x1130 нефарбованих).
Щодо доводів контролюючого органу про те, що позивачем завищено витрати на придбання запасних частин для встановлення їх на власні вантажні автомобілі в загальній сумі 178746,00 грн. з підстав визначення часткового віднесення до складу витрат на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, а саме на утримання автомобілів, які використовувалися в господарській діяльності, то колегія суддів зазначає таке.
Пунктом 177.4 статті 177 ПК України передбачено можливість віднесення підприємцем до складу витрат звітного періоду виключно витрат, пов`язаних із безпосереднім отриманням доходу. Таким чином, для набуття права на обліковування витрат відповідно до положень зазначеної статті має бути наявним прямий зв`язок між понесеними витратами з отриманим доходом. При цьому зазначені у вказаній правовій нормі види витрат умовно можна віднести до категорій: прямі матеріальні витрати, на оплату праці, на сплату ЄСВ, інші витрати (загальновиробничі, адміністративні тощо).
Згідно з пунктами 6, 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Отже, прямі матеріальні витрати пов`язані з отриманим доходом, тому такі витрати можуть бути обліковані виключно після того, як буде отримано дохід від реалізації готової продукції, товарів, робіт, послуг. Виключенням з цього правила може бути отримання підприємцем доходу від реалізації готової продукції, товарів, робіт, послуг раніше за заплановану дату оплати ним придбаних у постачальника товарів, робіт, послуг, які пов`язані з вже отриманим доходом. У такому випадку, і дохід і витрати обліковуються в тому звітному періоді, в якому вони фактично одержані, понесені (відповідно).
Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі за №560/389/19.
Те, що на підставі актів на списання запасних частин, палива та мастильних матеріалів, видаткових накладних на прихід товарів даних Єдиного реєстру податкових накладних, визначено часткове віднесення до складу витрат на утримання автомобілів, які використовувалися позивачем в його господарській діяльності підтверджується актом перевірки №424/09-19-33-05/ НОМЕР_1 від 24.12.2019 та не заперечується відповідачем в відзиві, проте, вказані автомобілі податковий орган відносить до основних засобів подвійного призначення.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт". Відповідно до статті 1 цього Закону автомобільним транспортним засобом є колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб).
Згідно з визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобілем вантажним є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.   Отже, основною ознакою вантажного автомобіля, в порівнянні з іншими транспортними засобами, є його використання з метою перевезення вантажів, а одним із видів господарської діяльності позивача є вантажний автомобільний транспорт (КВЕД:49.41).
Відповідно до пункту 177.4.5 статті 177 ПК України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), серед інших, не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею.
При цьому, пунктом 177.4.6 вказаної статті 177 ПК України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.
Системний аналіз підпункту 177.4.5. та підпункту 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України дає підстави дійти висновку, що Податковий кодекс України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, відносить вантажні автомобілі до основних засобів подвійного призначення, витрати на придбання та утримання яких не включаються до складу витрат підприємця.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до змін, внесених згідно із Законом №466-IX від 16.01.2020 з підпункту 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України виключено "вантажні автомобілі", однак вказана зміна не стосується правовідносин, які виникли у даній справі в 2017-2018 роках.
Враховуючи вищевказане, відповідач правомірно, з дотриманням норм податкового законодавства, зробив висновки про те, що позивачем завищено витрати на придбання запасних частин для встановлення їх на власні вантажні автомобілі в загальній сумі 178746,00 грн. з підстав, що перевіркою на підставі актів на списання запасних частин, палива та мастильних матеріалів, видаткових накладних на прихід товарів даних Єдиного реєстру податкових накладних, визначено часткове віднесення до складу витрат на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, а саме на утримання автомобілів, які використовувалися в господарській діяльності та належить до основних засобів подвійного призначення: у 2017 році на суму 68151,00 грн. (придбані запчастини, ремонтні послуги), у 2018 році на суму 110595,00 грн. (придбані запчастини, ремонтні послуги).
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вищевказані висновки суду першої інстанції не спростовують, оскільки ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, тому колегія суддів такі доводи до уваги не приймає.
Щодо повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №0001403305 від 17.01.2020, яким збільшено позивачу грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, то колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Відповідно до підпункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу, відповідно до якого, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Згідно з пунктом 123.1 статті 123   ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та  від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Як зазначено вище, необґрунтованими є доводи податкового органу щодо завищення позивачем валових витрат на загальну суму 151483,50 грн. за рахунок часткового включення до складу витрат вартості придбаних та оплачених будівельних матеріалів (цементу), що фактично не реалізовані та знаходяться на залишках товаро-матеріальних цінностей на кінець 2017 року, а також придбаних та оплачених товарів, що також не реалізовані і на кінець 2017 року на залишках товаро-матеріальних цінностей не обліковуються (щебеню та листів волокнистоцементних хвилястих (АТ) 1750x1130 нефарбованих) та безпідставними є доводи відповідача про заниження позивачем доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб в цій частині.
Таким чином, податкове повідомлення-рішення №0001403305 від 17.01.2020, яким збільшено позивачу грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 74301,64 грн, у тому числі за основним зобов`язанням - 59441,31 грн,   за штрафними санкціями - 14860,33 грн., слід визнати протиправним та скасувати в частині збільшення позивачу грошового зобов`язання на загальну суму 34083,79 грн., у тому числі: основне зобов`язання 27267,03 грн.,   штрафні санкції 6816,76 грн. В решті податкове повідомлення-рішення № 0001403305 від 17.01.2020, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, скасуванню не підлягає.
Щодо податкового повідомлення-рішення №0001383305 від 17.01.2020, яким збільшено позивачу грошове зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, то необхідно зазначити таке.
У справі встановлено, що на підставі акта перевірки №424/09-19-33-05/ НОМЕР_1 від 24.12.2019, у зв`язку з виявленими порушеннями пп.1.4, пп.1.5 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.176.1 ст.176 ПК України, Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0001383305 від 17.01.2020, яким збільшило позивачу грошове зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 6191,79 грн, у тому числі за основним зобов`язанням - 4953,43 грн., та донараховано штрафні санкції в сумі 1238,36 грн.
Згідно з підпунктом 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. (За спірних обставин фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи).
Відповідно до підпунктів 1.2, 1.3, 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості доводів відповідача про завищення позивачем валових витрат на загальну суму 151483,50 грн. за рахунок часткового включення до складу витрат вартості придбаних та оплачених будівельних матеріалів (цементу), що фактично не реалізовані та знаходяться на залишках товаро-матеріальних цінностей на кінець 2017 року, а також придбаних та оплачених товарів, що також не реалізовані і на кінець 2017 року на залишках товаро-матеріальних цінностей не обліковуються (щебеню та листів волокнистоцементних хвилястих (АТ) 1750x1130 нефарбованих) та безпідставності аргументів відповідача про заниження позивачем доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується військовий збір, та заниження суми військового збору в цій частині.
Проте, оскільки заниження доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується військовий збір, та заниження частини суми військового збору відбулось за рахунок заниження чистого оподатковуваного доходу в результаті завищення витрат, пов`язаних з отриманням доходу, у зв`язку з витратами на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, які в розумінні підпункту 177.4.5   пункту   177.4   статті 177 ПК України   не включаються до складу витрат підприємця, не пов`язаних з провадженням   господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем, в даній частині податковим органом правомірно донараховано військовий збір від здійснення підприємницької діяльності.
З огляду на вказане, податкове повідомлення-рішення №0001383305 від 17.01.2020 є  протиправним та підлягає скасуванню лише в частині збільшення позивачу грошового зобов`язання на загальну суму 2840,31 грн., у тому числі: основне зобов`язання 2272,25 грн., штрафні санкції 568,06 грн. В решті збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, є правомірним.
Таким чином, за результатами розгляду апеляційних скарг ОСОБА_1 та Головного управління ДПС в Івано-Франківській області колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення позову.
У підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове. Міркування і твердження апелянтів не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим апеляційні скарги на рішення суду не підлягають задоволенню.
Згідно зі статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційних скарг колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 316, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі №300/1353/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 28 січня 2021 року