Справа № 462/701/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л. 
Провадження № 33/811/382/20                  Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року 

Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову судді Залізничного районного суду м.Львова від 19 лютого 2020 року,

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення, із врахуванням положень ч.2 ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 420 гривень 40 копійок (чотириста двадцять гривень сорок копійок) судового збору.
Згідно постанови судді, ОСОБА_1 31 січня 2020 року о 09:50 год. у м. Львові на вулиці Ряшівській, 6 керуючи автомобілем марки «Opel Vivaro», номерний знак НОМЕР_1 рухаючись заднім ходом не впевнився у безпечності та скоїв наїзд на автомобіль «ГАЗ-5201» номерний знак НОМЕР_2 , що стояв позаду, у результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Крім цього, ОСОБА_1 , будучи учасником вказаної дорожньо-транспортної пригоди, керував автомобілем марки «Opel Vivaro», номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка вимова, почервоніння обличчя), від проходження в установленому законом порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин у медичному закладі та за допомогою приладу Драгер відмовився, порушивши п. 2.5 Правил дорожнього руху, чим скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
  В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_1  вважає що оскаржувана постанова винесена з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що його відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння мотивована тим, що він усвідомлював перебування у стані такого сп`яніння, однак заперечував факт керування транспортним засобом, що підтверджується відеозаписом. Вважає, що не можуть братися до уваги покази свідків  ОСОБА_2  та ОСОБА_3 , оскільки вказані особи є працівниками ЛМКП «Львівводоканал», як і потерпілий ОСОБА_4 , відтак наявні сумніви щодо їх неупередженості.  
Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Залізничного районного суду м.Львова від 19 лютого 2020 року, мотивуючи тим, що розгляд справи відбувся без його участі, а копію оскаржуваної постанови він отримав лише 02 березня 2020 року; скасувати дану постанову та прийняти нову, якою закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Справа до Львівського апеляційного суду поступила 17 березня 2020 року, неодноразово призначалася до розгляду, а саме: 03 квітня 2020 року, 26 травня 2020 року, 30 червня 2020 року, 30 липня 2020 року, 20 листопада 2020 року, 21 січня 2021 року, 23 лютого 2021 року, однак правопорушник ОСОБА_1 будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду, в судові засідання для участі в розгляді справи не з`явився та про причини неявки суду не повідомив, і клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. 
Отже, сукупність вищевказаних обставин свідчить про неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_1 , оскільки згідно практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу, сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за можливе поновити строк апеляційного оскарження постанови судді місцевого суду, та приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав. 
Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.    
Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до вірного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, який грунтується на сукупності досліджених та перевірених судом доказів. 
Такий висновок суду першої інстанції, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у постанові, обгрунтований наявними в матеріалах справи доказами, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, зокрема: протоколами про адміністративні правопорушення серії ДПР18 № 080243, серії ДПР18 № 080244, які відповідають вимогам ст. 256 КУпАП та складені уповноваженою на те особою, схемою місця ДТП, яка містить графічно зображені та зафіксовані об`єкти і дані про обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, також охарактеризовано пошкодження транспортних засобів, отриманих внаслідок ДТП, письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та відеозаписом із нагрудного відеореєстратора поліцейського та іншими матеріалами справи, яким суддя районного суду дав правову оцінку, з чим погоджується і апеляційний суд. 
Також вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, окрім іншого, підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які засвідчили факт відмови правопорушника від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу та у медичному закладі.
Крім цього, апеляційний суд приймає до уваги пояснення потерпілого ОСОБА_4 про те, що водій автомобіля марки «Opel Vivaro», номерний знак НОМЕР_1 , від якого, під час спілкування, було чути запах алкоголю, вчинив ДТП, пошкодивши його транспортний засіб, 
Оцінюючи докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що такі є належними, допустимими, а також достатніми, що підтверджують обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та 124 КУпАП.
Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги в частині недоведення факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 31 січня 2020 року, оскільки такі спростовуються зібраними та дослідженими по справі доказами, як в суді першої так і апеляційної інстанцій, а невизнання ним своєї вини у скоєному суд розцінює як спосіб уникнення від відповідальності за вчинені правопорушення, та відхиляє їх.
Покликання правопорушника ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що постанова не в повній мірі відповідає вимогам закону, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. 
При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції враховуючи дані про особу правопорушника у сукупності із обставинами справи та ступенем тяжкості вчиненого ним правопорушення, для досягнення мети адміністративного стягнення, визначеної ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення, прийшов до обгрунтованого висновку про те, що до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення із врахуванням положень вимог ч. 2 ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
     На підставі викладеного апеляційний суд вважає за необхідне відмовити  правопорушнику ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції стосовно останнього залишити без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 

п о с т а н о в и в:

Поновити правопорушнику ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Залізничного районного суду м.Львова від 19 лютого 2020 року.
Апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову судді Залізничного районного суду м.Львова від 19 лютого 2020 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення, із врахуванням положень ч.2 ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік – залишити без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.        

Суддя                 Галапац І.І.