Дата документу 10.02.2021 Справа № 335/8383/20

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний №335/8383/20                          Головуючий у 1-й інстанції: Геєць Ю.В.
Провадження №22-ц/807/679/21                          Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2021 року                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді – доповідача Подліянової Г.С.,
суддів :                                                 Гончар М.С.,
Маловічко С.В.,
за участю секретаря Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника адвоката Павленко Альони Леонідівни на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2020 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Електро Лізинг» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

 
В грудні 2020 року ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Електро Лізинг» про стягнення заборгованості.
Позов ОСОБА_1  обгрунтовує тим, що 07 серпня 2019 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Електро Лізинг» укладено договір №07-08-2019-2/1 купівлі-продажу обладнання.
За умовами договору купівлі-продажу ТОВ «Електро Лізинг», як Продавець зобов`язувався передати у власність ОСОБА_1 , як Покупцю, а остання зобов`язується прийняти у власність та оплатити обладнання, а саме: зарядні пристрої (станція) на електромобілі відповідно до Специфікації, що є додатком до цього Договору.
Пунктом 3.1. Договору визначена ціна обладнання: 128550 гривень, що є еквівалентом 5000 доларів США.
В подальшому, 07 серпня 2019 року, між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Електро Лізинг» укладено Договір оренди обладнання з обов`язковим викупом від 07 серпня 2019 року № 07-08-2019-2/2.

За умовами Договору, ОСОБА_1 передала, а ТОВ «Електро Лізинг» прийняв у строкове платне користування вказану вище підстанцію.

За метою та умовами договору, об`єкт передається в оренду для викоритсання за призначенням, а саме: для обслуговування транспортних засобів (зарядження автомобілів).

Відповідно до п. 3.1. Договору, термін оренди складає 1 рік з моменту прийняття об`єкту оренди, а саме: до 07 серпня 2020 року.

Пунктом 4.1. Договору передбачено розмір орендної плати за весь об`єкт оренди, у цілому складає 2,33 % на місяць від загальної вартості об`єкту оренди, яка вказана в п. 1.1.1. данного договору, з щомісячною капіталізацією, а сааме: кожного місяця, протягом строку користування об`єктом оренди відсоток включає в себе суму капіталізації відповідно до п. 4.3.
Крім того, вказаним договором передбачено те, що ТОВ «Електро Лізинг» на дату повернення всієї загальної суми орендних платежів за 1 рік та обов`язкового викупу платежу, відповідно до п. 8.1. Договору, припадає на 366 день, а саме до 07 серпня 2020 року.
Пунктом 8.1. в свою чергу визначено, що Орендар зобов`язується викупити об`єкт оренди в кінці строку дії цього Договору, або за умови письмового повідомлення орендодавцем орендаря на поштову адресу, або подання особисто під розпис про вручення повідомлення уповноваженій особі не пізніше ніж за 2 місяця до дати обовязкового викупу. Право власності на майно переходить в такому разі до орендаря після сплати останнім всієї суми обов`язкового викупного платежу в гривні, еквівалентної 5000 доларів США.
Крім того, п.4.3. Договору, визначено, що виплата орендних платежів (відсотків) протягом 365 днів з дати заключення Договору не проводиться, а сума щомісячних нарахованих відсотків, яка підлягає виплаті щомісяця капіталізується шляхом додавання до загальної суми обовязкового викупного платежу в розмірі 1712 доларів США та до суми орендних платежів, нарахованих за попередні періоди і підлягає виплаті на 366 день з дати укладення цього Договору, а саме 07 серпня 2020 року.
27 липня 2020 року представник ОСОБА_1 , за довіреністю, ОСОБА_3 подала до офісу ТОВ «Електро Лізинг» заяву про повідомлення орендаря щодо не бажання продовжувати дію вказаного договору та просить викупити обладнання за 5000 доларів США, а також сплатити платежі оренди за 1 рік користування в розмірі 1712 доларів США, яку було отримано ТОВ «Електро Лізинг» в офісі,нарочно.
Неодноразово звертаючись до ТОВ «Електро Лізинг» про виплату коштів, представнику ОСОБА_1 , за довіреністю, ОСОБА_3 лише обіцяли виплатити кошти в найближчі строки, проте, вказані грошові кошти виплачені так і не були.
В подальшому, представнику ОСОБА_1 , за довіреністю, ОСОБА_3 стало відомо про те, що керівництво ТОВ «Електро Лізинг» вже майже нікому не виплачують кошти, намагаються вмовити укласти нові договори з новою компанією на невигідних умовах. Крім того, стало відомо, що одна і та сама підстація, розташована в певному мсці, що зазначалося в Договорі, була продана різним людям декілька разів, а в подальшому щодо такої підстанції укладено дкілька орендних договорів.
Вказані дії явно свідчать про факти шахрайства з боку керівництва ТОВ «Електро Лізинг», постраждалих осіб велика кількість, а тому готуєтся колективне звернення до правоохоронних органів.
Враховуючи, що вказаними діями ОСОБА_1 завдано значної матеріальної шкоди, тому вона звернулась до суду з вказаним позовом до ТОВ «Електро Лізинг», в якому просила:
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Електро Лізинг» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди обладнання №07-08-2019-2/2 від 07 серпня 2019 року в сумі 2028,42 доларів США.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Електро Лізинг» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди обладнання №07-08-2019-2/2 від 07 серпня 2019 року в частині сплати за обладнання в зв`язку з обов`язковим викупом в сумі 5000 доларів США.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Електро Лізинг» на користь ОСОБА_1 витрати на судовий збір та правничу допомогу.

Крім того, в грудні 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Електро Лізинг», комплекс будівель (літ. А,Б,Л,М,Н), загальною площею 4441,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 615656880389, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 

В обгрунтування заяви зазначає, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у цій справі, у разі задоволення позову про стягнення з відповідача на її користь заборговнрсті у розмірі 198978 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2020 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Павленко Альони Леонідівни про забезпечення позову, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 , адвокат Павленко Альона Леонідівна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2020 року про відмову у вжитті заходів забезпечення позову у цій справі та постановити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити, накласти арешт на нежитлове приміщення, належне Товариству з обмеженою відповідальністю «Електро Лізинг», комплекс будівель (літ. А,Б,Л,М,Н), загальною площею 4441,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 615656880389, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки ТОВ «Електро Лізинг» намагаються уникнути фінансової відповідальності, на будь – які вимоги здійснити виплати за договорами оренди не реагує, відсутній за місцем своєї юридичної реєстрації в м. Запоріжжі, та за місцем розташування: АДРЕСА_1 . Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги, що наразі постраджалих від шахрайських дій ТОВ «Електро Лізинг» стає все більше, тож є всі підстави вважати, що відповідач, розуміючи факт звернення чисельної кількості осіб до суду з вимогами про стягнення грошових коштів, прийме всіх заходів для приховування або позбавлення майна, що йому належить задля уникнення фінансової відповідальності. Вжиття заходів забезпечення позову виступить стимулюванням щодо виконання своїх боргових зобов`язань перед позивачем і гарантією виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог. Щодо співмірності заявлених вимог, зазначають, що арешт накладається на майно в будь-якому разі в межах заявлених фінансових вимог та у випадку задоволення позову та повному розрахунку з позивачем будуть всі підстави для скасування обмежувальних заходів.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило.

Представник ОСОБА_1 адвокат Павленко А.Л., будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення судової повістки (а.с. 48), а в силу положень ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі, до апеляційного суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопоань про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду не надходило.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів прийшла до висновку розглядати справи в даному судовому засіданні за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що не перешкоджаї її розгляду відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпення позову шляхом накладення арешту на вищезазначене майно, суд першої інстанції виходив з того, що такі заходи забезпечення позову є неспівмірними із заявленими позовними вимогами, а також те, що на теперішній час відсутні достатні підстави вважати, що не вжиття заходів забезпечення позову, які просить здійснити позивач, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості у розмірі 198978.08 грн.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на нерухоме майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього або у інших осіб.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.
       При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4).
Крім того, пунктами 1-4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі. 

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Електро Лізинг» про захист порушеного права шляхом стягнення заборгованості. Предметом позову є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Електро Лізинг» на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором оренди обладнання №07-08-2019-2/2 від 07 серпня 2019 року в сумі 2028,42 доларів США, заборгованість за договором оренди обладнання №07-08-2019-2/2 від 07 серпня 2019 року в частині сплати за обладнання в зв`язку з обов`язковим викупом в сумі 5000 доларів США ..

У рамках цього позову ОСОБА_1 була подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно на житлове приміщення комплекс будівель літ. А,Б,Л,М.Н. загальною площею 4441.1 м.кв, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке на думку ОСОБА_1 належить на праві власності відповідачу, що зможе забезпечити виконання судового рішення.(а.с. 40-51).

Однак, за змістом Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, яка сформована 24.11.2020 року пошуком через веб-майт: ОСОБА_2 ( а.с. 48-50) не вбачається що власником нежитлового приміщення, комплекс будівель (літ. А,Б,Л,М,Н) загальною площею 4441,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 615656880389 є саме ТОВ « Електро Лізинг», відповідач у даній справі.

Водночас, з цієї довідки вбачається, що об`кт нерухомого майна реєстраційний номер 615656880389 належить на праві власності ТОВ «Три джей Холдинг», а ТОВ « Електро Лізинг» на підставі договору оренди, серія та номер:597, виданий 15 травня 2017 року, видавник ГрицаєнкоЮ.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу на праві користування найму, (оренди) строком дії до 25 травня 2027 року з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенди), належить лише склад-магазин під літерою « Л» загальною площею 936.2 см.кв, що складає 21/100 частки об`кта нерухомого майна – нежитлового приміщення, комплексу будівель ( літ А,Б,Л,М,Н) загальною площею 4441.1 кв.м. Орендодавцем цього майна є Товариство з Обмеженою відповідальністю « Три Джей Холдинг» ( а.с. 49).

Отже, вищезазначене нерухоме майно, на яке просить наклести арешт ОСОБА_1 в заяві про забезпечення позову, не належить на праві власності ТОВ « Електро Лізинг», а на підставі договору оренди від 15.05.2017 року, посвідченого привтним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гриценко Ю.В., строком дії до 25.05.2027 року, належить лише на праві користування склад-магазин під літерою «Л» загальною площею 936.2 м.кв., що складає 21/100 часток об`єкта нерухомого майна – нежитлового приміщення, комплексу будівель ( літ. А,Б,Л,М,Н), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що нерухоме майно реєстраційний номер 615656880389 – нежитлове приміщення, комплекс будівель літ. А.Б,Л,М.Н загальною площею 4441,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не є об`єктом права власності відповідача, а знаходиться на праві користування на підставі договору оренди № 597 від 15.05.2017 року лише його частина, що становить 21/100 часток цього майна, а власником цього майна є ТОВ « Три Джей Холдинг», тому арешту в порядку забезпечення позову не підлягає, оскльки щодо нього не можуть бути вжиті заходи забезпечення позову за зобов`язаннями ТОВ « Електро Лвзинг». 

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку відмовививши в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, проте неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, тому оскаржувана ухвала підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України.
Аргументи апеляційної скарги є частково виправданими.
Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, яким надана відповідна правова оцінка, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)..

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника адвоката Павленко Альони Леонідівни задовольнити частково.

УхвалуОрджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2020 року у цій справі змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 12 лютого 2021 року.
Головуючий, суддя 	Суддя 	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Маловічко С.В.