ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року 

м. Київ

Справа №  910/3726/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О.А. - головуючий,    Баранця О.М., Студенця В.І.,
за участю секретаря судового засідання - Черненка О.В.
за участю представників:
Позивача: не з`явився
Відповідача: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Блок"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2020
(головуючий - Мартюк А.І., судді Зубець Л.П., Гаврилюк О.М.)
та рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2020
(суддя Головіна К.І.)
у справі №910/3726/20
   
за позовом Фізичної особи-підприємця Куліша Дениса Юрійовича
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Блок"
про стягнення 28 321,67 грн та витребування майна,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. Фізична особа-підприємець Куліш Денис Юрійович (далі - ФОП Куліш Д. Ю.) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Блок" (далі - ТОВ "Агро Блок"), з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, про стягнення заборгованості у розмірі 24 948,00 грн, 2 726,10 грн пені, 356,40 грн інфляційних втрат, 291,17 грн 3 % річних, всього - 28 321,67 грн та витребування майна -    будівельних риштувань, обсягом 99,00 кв.м.
2.    Позов обґрунтовано тим, що відповідач порушив умови договору оренди майна № 1 від 19.07.2019, щодо сплати орендних платежів за користування будівельним риштуванням, наданих позивачем для виконання робіт на об`єкті у с. Козин, вул. Старокиївська, 1. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань, у останнього виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути, з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних, пені. А також позивач просить повернути йому майно, що передавалось в оренду відповідачу, оскільки орендоване майно відповідачем не повернуто.
   
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду    від 07.10.2020, позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Агро Блок" на користь ФОП Куліша Д.Ю. 24 948,00 грн основного боргу, 550,80 грн пені, 23,76 грн інфляційних    втрат, 52,98 грн 3 % річних, 3 398,64 грн судового збору. Витребувано у ТОВ "Агро Блок" майно - будівельні риштування обсягом 99,00 кв.м., загальною вартістю 201 000,00 грн, що складаються з наступних найменувань: стійки 2,1 м. * 0,7 м. - у кількості 30 одиниць, поперечини 0,7 м. - у кількості 30 одиниць, опори регул 0,60 м - у кількості 60 одиниць, стяжки перильної 3 м - у кількості 30 одиниць, стяжки горизонтальної 3 м - у кількості 30 одиниць, стяжки діагональної 3,7 м - у кількості 15 одиниць, настилу металевого - у кількості 30 одиниць, драбини - у кількості 15 одиниць, та повернуто його ФОП Куліш Д.Ю.
4. Судами встановлено, що позивачем надано суду    договір оренди майна № 1 від 19.07.2019, який підписано тільки з боку позивача, відповідачем договір не підписано, водночас вказаний договір містить всі істотні умови, необхідні для даного виду договорів. Разом з цим, судами встановлено, що позивачем було направлено відповідачу договір оренди, специфікацію до договору та акт прийому-передачі № 1 від 19.07.2019, крім того, позивач направив відповідачу рахунок-фактуру № 1 від 19.07.2019 на суму 2 970,00 грн  на оплату  користування будівельним риштуваннями протягом 30 діб, цей рахунок було оплачено відповідачем у повному обсязі, згідно платіжного доручення № 1756 від 19.07.2019, при цьому, зі змісту рахунку-фактури № 1 вбачається, що він був виставлений на виконання договору оренди № 1 від 19.07.2019.
5. Встановивши зазначене суди дійшли висновку, що сторони вчинили дії, направлені на виконання договору оренди, чим фактично погодили істотні умови правочину та уклали договір оренди майна № 1 від 19.07.2019, зважаючи на вказане між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини. Отже, судами встановлено, що загальна вартість послуг з оренди будівельних риштувань, наданих позивачем за період з 19.07.2019    по 30.04.2020, склала 27 918,00 грн, що підтверджується актами наданих послуг з оренди майна №№ 1 - 8, а також рахунками-фактури з 19.07.2019 по 15.03.2020. Оскільки, відповідачем оплачено лише рахунок на суму 2 970,00 грн, виникла заборгованість відповідача перед позивачем з оплати послуг оренди у розмірі 24 948, 00 грн, яка є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача.
6. Зважаючи на наявність заборгованості суди дійшли висновку про підставність нарахування позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних на суму заборгованості. Водночас, судом першої інстанції перевірено розрахунок заявлених нарахувань та встановлено, що розрахунок вказаних нарахувань позивачем виконано невірно,    у зв`язку з чим, суд виконавши вірний розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних, дійшов висновку, що з відповідача належить до стягнення позивачу 550, 00 грн пені, 23,76 грн інфляційних втрат та 52,98 грн 3% річних. 
7. Крім того,    судами встановлено, що відповідачем не повернуто позивачу об`єкт оренди, а тому суди дійшли висновку про обґрунтованість позову щодо витребування від відповідача та повернення позивачу об`єкта оренди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника 
8. Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, ТОВ "Агро Блок"    звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить    скасувати    прийняті у справі судові рішення та прийняти нове рішення про    відмову у позові.
9. На думку скаржника, приймаючи постанову апеляційний суд не врахував правового висновку викладеного в постанові Великої  Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, щодо того, що договір є укладеним, якщо обидві сторони повністю або частково виконали його умови. При цьому, позивачем так і не виконано умову щодо передачі майна.
10. Скаржник зазначає, що суди в порушення положень ч. 1 ст. 74 ГПК України та всупереч висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, безпідставно звільнили позивача від обов`язку доказування обставин фактичної передачі майна в оренду та без належних на те підстав визнали таку обставину доведеною. Суд апеляційної інстанції діяв упереджено по відношенню до відповідача, оскільки звільняючи позивача від обов`язку доведення факту передачі майна в оренду, апеляційний суд поклав на відповідача обов`язок доведення факту    повернення майна.
11. Скаржник зауважує, що судами не враховано правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, оскільки судами не досліджувалась обставина щодо виконання господарської операції, тобто, окрім обставини оформлення первинних документів, не досліджувалась обставина наявності/відсутності реального руху товару переданого в оренду.
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи 
12 Позивач подав відзив на касаційну скаргу відповідача, у відзиві позивач вважає доводи касаційної скарги безпідставними та необґрунтованими, а оскаржувані судові рішення такими, що прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
13. Судами встановлено, що позивачем надано до матеріалів справи копію договору оренди майна № 1 від 19.07.2019    (з урахуванням додатку № 1 від 19.07.2019 до нього (специфікації) (далі    договір оренди), предметом якого є передача орендарю у тимчасове платне володіння та користування будівельних риштувань, а саме: стійки 2,1 м. * 0,7 м. у кількості 30 одиниць; поперечини 0,7 м. у кількості 30 одиниць; опори регул. 0,60 м. у кількості 60 одиниць; стяжки-перильної 3 м. у кількості 30 одиниць; стяжки-горизонтальної 3 м. у кількості 30 одиниць; стяжки-діагональної 3,7 м. у кількості 15 одиниць; настилу металевого у кількості 30 одиниць; драбини у кількості 15 одиниць (далі - об`єкт оренди). Об`єкт оренди надається орендарю з метою здійснення будівельних робіт за адресою: Київська обл., с. Козин, вул. Старокиївська, 1 (п. 1.1, 1.2).
14. Відповідно до п. 2.1, 2.2 договору ціна оренди одиниці майна розраховується з розцінки 1,00 грн. за календарний день за 1 кв.м. риштувань. Сума оренди добутку метражу 99,00 кв.м., переданого за актом приймання-передачі в оренду, на орендну ставку 1,00 грн. за 30 календарних діб, становить 2 970,00 грн. (п. 2.1, 2.2 договору). 
15. Орендар здійснює 100 % передоплату за оренду майна за 1 місяць оренди щляхом перерахування коштів на підставі виставленого орендодавцем рахунку (п. 2.3 договору). 
16. Передача майна орендодавцем орендарю здійснюється протягом 3 робочих днів з дня перерахування грошових коштів за перший розрахунковий період (п. 3.1 договору). 
17. Датою припинення оренди майна є дата передачі майна на склад орендодавця, що фіксується в акті повернення майна (п. 3.5 договору). 
18. Вартість елементів або частин майна, якщо такі під час користування майном з вини орендаря будуть втрачені або пошкоджені та не відновлені орендарем власним коштом, підлягають відшкодуванню орендодавцю за цінами, вказаними у додатку № 1 (п. 3.4 договору).
19. Дослідивши зміст зазначеної домовленості, судами встановлено, що договір оренди № 1 від 19.07.2019 містить усі істотні умови, характерні для договору оренди майна. 
20. З вказаного договору вбачається, що він підписаний лише з однієї сторони - ФОП Кулішем Д. Ю. (орендодавцем), а з боку орендаря (ТОВ "Агро Блок") - договір не підписаний.
21.    Разом з цим,    позивачем було направлено відповідачу,    поштовим відправленням, договір, специфікації та акт прийому-передачі № 1 від 19.07.2019. Крім того, позивач надав відповідачу рахунок-фактуру № 1 від 19.07.2019    на суму 2 970,00 грн з оплати користування будівельним риштуванням протягом 30 діб. Вказаний рахунок було оплачено    відповідачем у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 1756 від 19.07.2019. При цьому, із змісту рахунку-фактури № 1 від 19.07.2019 вбачається, що він був виставлений на виконання договору оренди № 1 від 19.07.2019.
22. Зважаючи на вказані обставини суди дійшли висновку, що між сторонами було укладено договір оренди будівельного риштування та відповідно виникли зобов`язання.
23. Загальна вартість наданих позивачем, за період з 19.07.2019 по 30.04.2020, послуг з оренди будівельних риштувань склала 27 918,00 грн, що підтверджується актами наданих послуг з оренди майна № 1 від 18.08.2019, № 2 від 17.09.2019, № 3 від 17.10.2019, № 4 від 16.11.2019, № 5 від 16.12.2019, № 6 від 15.01.2020, № 7 від 15.02.2020, № 8 від 15.03.2020, а також рахунками-фактури з 19.07.2019 по 15.03.2020. При цьому частину указаних послуг відповідач (згідно з платіжним дорученням № 1756 від 19.07.2019) сплатив у сумі 2 970,00 грн, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за послуги оренди на суму 24 948,00 грн, за період з 19.08.2019 по 30.04.2020.

Позиція Верховного Суду
24. Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи наведені у касаційній скарзі та заперечення викладені у відзиві на неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
25. За приписами статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
26. Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки.
27. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
28. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частини перша та друга статті 640 ЦК України).
29. Згідно з частиною другою статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
30. Судами встановлено, що позивачем було направлено відповідачу договір для підписання, специфікації та акт приймання передачі № 1 від 19.07.2019. Крім того, позивачем було направлено відповідачу рахунок-фактуру № 1 від 19.07.2019    на оплату оренди будівельних риштувань у розмірі   2 970,00 грн. Відповідач в свою чергу договір не підписав, але оплатив рахунок-фактуру № 1 від 19.07.2019.
31. З врахуванням вищезазначених положень законодавства та встановлених судами обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку, що сторони вчинили дії , направлені на виконання договору оренди, чим фактично погодили істотні умови правочину та уклали договір оренди майна № 1 від 19.07.2019.    
32. Відповідно до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
33. Частиною 6 статті 283 ГК України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
34. Згідно із статтею 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
35. Судами встановлено, що загальна вартість наданих позивачем за період з 19.07.2019 по 30 квітня 2020 послуг з оренди будівельних риштувань склала 27 918,00 грн, відповідачем оплачено тільки 2 970,00 грн, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість по оплаті послуг оренди на суму 24 948,00 грн, за період з 19.08.2019 по 30.04.2020.
36. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
37. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
38.    Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
39.    Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
40. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
41. У п. 5.3 договору оренди сторони визначили, що за порушення орендарем строку внесення орендних платежів він, на вимогу орендодавця, сплачує останньому пеню у розмірі 0,5 % за кожен день прострочки від несплаченої суми.
42. Судами було встановлено наявність заборгованості по оплаті орендних платежів у розмірі 24 948,00 грн , а тому    суди дійшли правильного висновку про наявність підстав для нарахування позивачем 3%, пені та інфляційних втрат на заборгованість. При цьому, суд першої інстанції перевіривши вказані нарахування встановив, що нарахування виконано позивачем невірно, а тому виконавши вірний перерахунок суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача належить до стягнення 550,80 грн пені, 23,76 грн інфляційних втрат, 52,98 грн 3 % річних.       
43.  Зважаючи на зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову стягнення 24 948,00 грн основної заборгованості та 550,80 грн пені, 23,76 грн інфляційних втрат, 52,98 грн 3 % річних.
44. Відповідно до ч. 1 ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.
45. Відповідно до п. 9.1 договору оренди договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та діє до закінчення передбаченого ним строку оренди, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
46. Пунктом 3.6 договору встановлений строк оренди майна - 17.08.2019, а у разі належного виконання орендарем умов цього договору, відсутності поточної заборгованості з орендної плати, орендар має право продовжити термін оренди за 5 діб до закінчення строку оренди, письмово попередивши орендодавця.
47. Згідно з п. 2.11 договору оренди невнесення з вини орендаря орендної плати до початку розрахункового періоду, що наступає, є підставою для припинення відносин оренди за цим договором. Датою припинення оренди майна є дата передачі на склад орендодавця, що фіксується в акті повернення майна (п. 3.5 договору оренди).
48. Судами встановлено, що відповідачем    за період з 19.08.2019 по 30.04.2020 не вносились орендні платежі, отже, суди дійшли висновку, що у позивача виникло право    відмовитись від договору оренди майна та вимагати повернення    орендованого майна. Оскільки суду не було надано доказів повернення орендованого майна, суди дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про витребування орендованого майна та повернення його позивачу.
49. Таким чином, за результатами дослідження та оцінки за правилами статті 86 ГПК України зібраних у справі доказів та обставин у сукупності, з урахуванням    положень ст.ст. 2, 13, 14 ГПК України, судами попередніх інстанцій встановлено, що між сторонами виникли орендні правовідносини на підставі договору оренди    № 1 від 19.07.2019, відповідачем належним чином не виконувались зобов`язання за вказаним договором, внаслідок чого виникла заборгованість по оплаті орендних платежів, що є підставою для нарахування позивачем інфляційних втрат, пені та 3 % річних, а також    підставою для відмови    позивача від договору та витребування у відповідача орендованого майна, а тому суди дійшли правильного висновку, про наявність підстав для    часткового задоволення позову.
50. Доводи скаржника про те, що апеляційним судом не було враховано правового висновку викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, є безпідставними, оскільки, суди попередніх інстанцій відповідно до загальних правил господарського процесу, за наслідками перевірки доводів сторін справи та оцінки наданих ними доказів, з урахуванням положень 73, 74, 86 ГПК України встановили обставини, які свідчать про вчинення сторонами дій з виконання договору оренди і зважаючи на положення ст.ст. 202, 205, 639, 641, 642 ЦК України суди  дійшли висновку про укладення сторонами договору та  виникнення між сторонами орендних правовідносин. При цьому, апеляційний суд вказував на правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17. 
51. Крім того, у касаційній скарзі скаржник вказує на те, що суди в порушення положень ч. 1 ст. 74 ГПК України, всупереч висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.11.2019 у справі № 905/49/15 та постанові Верховного Суду від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18 безпідставно звільнили позивача від обов`язку доказування обставин фактичної передачі майна в оренду та без належних на те підстав визнали таку обставину доведеною. Зазначені доводи відхиляються судом касаційної інстанції як безпідставні, оскільки, судами на підставі належних і допустимих доказів наданих суду позивачем, було достеменно встановлено наявність правовідносин оренди між сторонами, а аргументи, наведені у касаційній скарзі, не можуть бути підставами для скасування постановлених у справі судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що з урахуванням положень ст. 300 ГПК України, не належить до повноважень Верховного Суду.
52. При цьому касаційний суд звертає увагу, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 13 ГПК України).
53. Відповідно до аналогічних положень частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вичерпний перелік підстав звільнення від доказування закріплює стаття 75 вказаного Кодексу.
54. Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
55. Таким чином, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
56. Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
57. Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.
58. Таким чином, в контексті спірних правовідносин, враховуючи, що предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості та повернення об`єкту оренди, на позивача фактично покладається обов`язок довести наявність заборгованості по орендній платі та не повернення  йому об`єкта оренди. Водночас, на відповідача покладається обов`язок спростувати наявність заборгованості, а також довести суду, що  об`єкт оренди відповідачем не було отримано у користування і що між сторонами відсутні орендні правовідносини. Отже заперечуючи проти позову відповідачу необхідно було подати суду документи, які відображають ведення господарської діяльності відповідача та підтверджують/не підтверджують проведення господарської операції між сторонами. Тоді як відповідачем не було надано відповідних доказів суду.
59. При цьому господарські суди, розглядаючи спір, повинні оцінювати доводи сторін та подані на їх підтвердження докази з урахуванням вимог Глави 5 Господарського процесуального кодексу України, в тому числі щодо їх достовірності та вірогідності.
60. Колегія суддів звертає увагу, що стандарт доказування "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
61. Іншими словами тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
62. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 910/16586/18.
63. Водночас. аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.
64. При цьому згідно з частиною 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
65. Враховуючи наведені положення законодавства та обставини, установлені судами, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів зазначає, що судові рішення у справі, прийнято    із додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для їх скасування,    отже, суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного господарського суду без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
66.    Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу -    без задоволення.
67. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 309 ГПК України).
68. Отже, колегія суддів вважає, що доводи скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, а тому визначені законом підстави для зміни або скасування оскаржуваних рішень відсутні.
Розподіл судових витрат
69. Оскільки підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.
Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
   
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Блок" залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2020 у справі № 910/3726/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
   
Головуючий суддя                                                                               О.А. Кролевець
   
Судді                                                                                                       О.М. Баранець 
                                                                                                     
                                                                                                                 В.І. Студенець