СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2021 р.                                                               Справа № 922/4157/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Білоусова Я.О., суддя  Тарасова І.В. 
за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фермерського господарства «Колос» (вх.№300 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.01.2021, постановлену у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Присяжнюка О.О. повний текст складено 11.01.2021 у справі №922/4157/20
за позовом Фермерського господарства «Колос», м. Куп`янськ Харківської області
до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків 
про визнання наказу недійсним
ВСТАНОВИВ:
23.12.2020 Фермерське господарство "Колос" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області "Про впорядкування земельно-облікових відомостей" №9886-СГ від 11.10.2019 року. 
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/4157/20 за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче засідання на 21.01.2021року. 
05.01.2021 через канцелярію суду від Фермерського господарства "Колос" надійшла заява про забезпечення позову (вх. №172), в якій позивач просить суд:
- до вирішення спору по суті заборонити Головному Управлінню Держгеокадастру у Харківській області (ідентифікаційний код: 39792822, 61145, Харківська обл., м. Харків, вул. Космічна, буд. 21, 8-9 поверх) вчиняти дії щодо поділу земельної ділянки площею 31 га з кадастровим номером 6323785500:10:000:0213, яка знаходиться на території Петропавлівської сільської ради Куп`янського району Харківської області (далі - спірна земельна ділянка), заборонити відведення (передачу) спірної земельної ділянки або її частин у власність фізичним або юридичним особам (крім об`єднаних територіальних громад), заборонити приймати накази (інші рішення) про надання дозволу на розроблення (виготовлення) проекту землеустрою щодо спірної земельної ділянки або її частини, проекту поділу спірної земельної ділянки або її частини, інших документацій із землеустрою, їх затвердження та передання у власність, користування, оренду, емфітевзис чи на іншому речовому праві (крім передачі у комунальну власність об`єднаної територіальної громади), заборонити виставляти на земельні торги спірну земельну ділянку або земельні ділянки, що входять до складу спірної земельної ділянки.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.01.2021 у справі №922/4157/20 відмовлено у задоволенні заяви Фермерського господарства «Колос» (вх.№172 від 05.01.2021) про забезпечення позову у справі.
Вказана ухвала мотивована тим, що заявником не надано доказів, які підтверджували б наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заявленого позивачем заходу до забезпечення позову у даній справі, у той час як саме лише посилання заявника на потенційну загрозу в ускладненні відновлення його порушених прав, без надання доказів здійснення відповідачем на даний час будь-яких дій, направлених на невиконання або ускладнення виконання рішення суду, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Не погодившись з вказаною ухвалою, Фермерське господарство «Колос» звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.01.2021 у даній справі, прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву Фермерського господарства «Колос» про забезпечення позову. 
В обгрунтування апеляційної скарги, Фермерське господарство «Колос» зазначає про необхідність забезпечення позову, яка полягає в тому, що, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, як розпорядник спірних земельних ділянок, в силу приписів ст. 122 Земельного кодексу України, не позбавлений права та можливості, незважаючи на наявність судового спору, приймати рішення та здійснювати дії, спрямовані на передання у власність чи надання у користування спірної земельної ділянки, зокрема шляхом її поділу на кілька окремих земельних ділянок. Про можливість та намір вчинити такі дії свідчить видання Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області наказів від 06.11.2019 за №№ 11479-СГ, 11484-СГ, 11486-СГ, 11489-СГ, 11494-СГ, 11496-СГ, 11499-СГ, 11501-СГ, 11510-СГ, 11514-СГ, яким 10-ти фізичним особам надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства. Хоча ці накази наразі скасовані, однак ніщо не заважає Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області здійснити повторні спроби поділити та передати спірну земельну ділянку у власність громадян та ще й без процедури земельних аукціонів.
Головне управління Держгеокадастру у Харківській області може вчинити дії, які спрямовані на передачу права власності або користування спірною земельною ділянкою (або її частиною) третім особам.
Реалізація вказаних дій з боку відповідача призведе до істотного ускладнення чи взагалі унеможливить виконання рішення суду, оскільки необхідно буде скасовувати незаконні дії Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, витребовувати землю у законних володільців тощо.
На думку заявника апеляційної скарги, фактично може скластися така ситуація, що станом на момент прийняття рішення по вказаній справі, предмет спору - спірна земельна ділянка може перестати існувати взагалі.
Тому, позивач вважає, що Господарським судом Харківської області при прийнятті оскаржуваної ухвали неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а висновки, які викладені в оскаржуваній ухвалі не відповідають обставинам справи.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2021 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 відкрито апеляційне провадження; призначено справу до розгляду на 16.02.2021 року о 11:00 год, про що повідомлено учасників справи в порядку статей 120, 268 Господарського процесуального кодексу України.
09.02.2021 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що позивачем до заяви про забезпечення позову не надано жодних документів в обгрунтування необхідності забезпечення позову. У відзиві відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить відмовити у її задоволенні, оскаржувану ухвалу залишити без змін. Також відповідач просить розгляд апеляційної скарги здійснити за його відсутності, з урахуванням доводів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
В судовому засіданні 16.02.2021 присутній представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, навів відповідні пояснення, відповів на запитання колегії суддів, просив скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити заяву про забезпечення позову. 
Враховуючи, що явка сторін обов`язковою судом не визнавалась та враховуючи належне повідомлення учасників даної справи, а також достатність матеріалів справи для об`єктивного, повного та всебічного розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи без участі представника відповідача.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, встановила наступне.
Як зазначає позивач, підставою звернення до суду з позовом про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області "Про впорядкування земельно-облікових відомостей" №9886-СГ від 11.10.2019 року стало визнання цим наказом таким, що втратив чинність акт на право постійного користування землею серії ХР-19-00-000837, а саме земельної ділянки площею 31 га, кадастровий номер:6323785500:10:000:0213, цільове призначення: для ведення фермерського господарства, розташованої на території Петропавлівської міської ради Куп`янського району Харківської області, яка була надана на ім`я ОСОБА_1 , у зв`язку із припиненням зі смертю користувача ( ОСОБА_1 ) права на постійне користування цією земельною ділянкою. 
У позові позивач вважає, що цей наказ є незаконним та недійсним, оскільки право користування спірною земельною ділянкою належить Фермерському господарству «Колос», тому відсутні підстави вважати, що воно (право) припинено у зв`язку зі смертю ОСОБА_1 .
Обгрунтовуючи підстави звернення з заявою про забезпечення позову, позивач зазначає, що 06.11.2019 ГУ Держгеокадастру у Харківській області видало накази за №№ 11479-СГ, 11484-СГ, 11486-СГ, 11489-СГ, 11494-СГ, 11496-СГ, 11499-СГ, 11501-СГ, 11510-СГ, 11514-СГ, за якими 10-ти фізичним особам надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства. 
Позивач вважає, що ГУ Держгеокадастру у Харківській області, як розпорядник спірних земельних ділянок, в силу приписів ст. 122 Земельного кодексу України, не позбавлений права та можливості, незважаючи на наявність судового спору, приймати рішення та здійснювати дії, спрямовані на передання у власність чи надання у користування спірної земельної ділянки, зокрема шляхом її поділу на кілька окремих земельних ділянок. Про можливість та намір вчинити такі дії свідчить видання Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області наведених вище наказів, яким погодили фізичним особам розробити документацію із землеустрою.  
24.04.2020 наказом від №8342-СГ відповідач визнав такими, що втратили чинність накази ГУ Держгеокадастру у Харківській області «Про надання дозволу на розроблення документації із землею устрою», згідно з додатком (від 06.11.2019 №№ 11479-СГ, 11484-СГ, 11486-СГ, 11489-СГ, 11494-СГ, 11496-СГ, 11499-СГ, 11501-СГ, 11510-СГ, 11514-С).
Однак, позивач зазначає, що незважаючи на те, що ці накази наразі скасовані, зазначене не заважає Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області ще раз вчинити такі дії, поділити та передати спірну земельну ділянку у власність громадян та ще й без процедури земельних аукціонів.
Як зазначалось, підставою відмови судом першої інстанції у задоволенні заяви про забезпечення позову є ненадання заявником належних доказів в обгрунтування обставин, які підтверджують необхідність забезпечення позову у даній справі. 
Перевіряючи відповідність оскаржуваної ухвали нормам матеріального та процесуального права, а також обставинам справи та доказам на їх підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали Господарського суду Харківської області від 11.01.2021 у справі №922/4157/20 з наступних підстав. 
За приписами частини 1 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та статті 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі N1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову. (Такі висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі № 905/491/19). 
Положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.
Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії. 
Згідно із ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно із ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано позитивне вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.
Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. При вирішенні питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову також слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору (аналогічні правові висновки викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах №914/2157/19 від 20.07.2020, №910/19256/16 від 10.04.2018, №910/20479/17 від 14.05.2018, №922/1605/18 від 11.09.2018, №909/526/19 від 14.01.2019, №925/288/17 від 25.01.2019, №904/1417/19 від 26.09.2019).
Питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.
За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Така правова позиція, наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18.
Водночас, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).
Предметом позову у даній справі є скасування наказу відповідача від 11.10.2019, яким визнано таким, що втратив чинність Акт на право постійного користування земельною ділянкою (площею 31 га, кадастровий номер:6323785500:10:000:0213), тобто позивач фактично оспорює припинення свого права на земельну ділянку. Наказом від 11.10.2019 також відповідач відніс означену земельну ділянку до земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення.
Як зазначалось, та про це свідчать копії матеріалів справи, які надійшли до Східного апеляційного господарського суду разом з апеляційною скаргою, 06.11.2019 відповідачем видані 10 наказів, якими громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 надано дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Петропавлівської сільської ради Куп`янського району.
Однак, навіть якщо вказані накази і визнані такими, що втратили чинність наказом відповідача від 24.04.2020 на підставі поданої громадянином ОСОБА_12 заяви, колегія суддів вважає побоювання позивача щодо ймовірного вчинення відповідачем дій спрямованих на розпорядження спірною земельною ділянкою шляхом відведення, поділу надання у власність, оренду, емфітевзис, виставлення на торги тощо, вчинених під час оскарження спірного наказу в суді обгрунтованими, адже в разі вчинення відповідачем таких дій в наступному разі, відбудеться або втрата земельної ділянки як об`єкту цивільних прав, або зміна власника (користувача) спірної земельної ділянки, що призведе до ускладнення відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову у даній справі. 
Тож колегія суддів вважає, що заборона відповідачу вчиняти певні дії щодо об`єкту нерухомого майна, право користування на яке є предметом позову у цій справі, спрямована виключно на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті. Натомість, невжиття заходів забезпечення позову, заявлених ФГ «Колос» у даній справі може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, тож, з урахування предмету позову, заява позивача про забезпечення позову є адекватною мірою спроможною забезпечити відновлення його прав.
Крім того, колегія суддів зазначає, що застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії наведені у заяві не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ГУ Держгеокадастру у Харківській області чи інших осіб, які не є учасниками справи, а лише запровадить законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду судом першої інстанції позову Фермерського господарства «Колос» по суті за звичайною процедурою, а в разі задоволення позову сприятимуть ефективному захисту прав позивача в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини" (Kьbler v. Germany), заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".
Тому, колегія суддів вважає, що вжиття заходів забезпечення позову відповідає процесуальним нормам, що регулюють такі правовідносини, та вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, зв`язку між заходом забезпечення позову і обґрунтованим припущенням, що невжиття заходу може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Зазначене є підставою для задоволення заяви позивача про забезпечення позову та накладення заборони відповідачу до вирішення спору по суті вчиняти дії щодо поділу земельної ділянки площею 31 га з кадастровим номером 6323785500:10:000:0213, яка знаходиться на території Петропавлівської сільської ради Куп`янського району Харківської області (далі - спірна земельна ділянка), відведення (передачу) спірної земельної ділянки або її частин у власність фізичним або юридичним особам (крім об`єднаних територіальних громад), приймати накази (інші рішення) про надання дозволу на розроблення (виготовлення) проекту землеустрою щодо спірної земельної ділянки або її частини, проекту поділу спірної земельної ділянки або її частини, інших документацій із землеустрою, їх затвердження та передання у власність, користування, оренду, емфітевзис чи на іншому речовому праві (крім передачі у комунальну власність об`єднаної територіальної громади), виставляти на земельні торги спірну земельну ділянку або земельні ділянки, що входять до складу спірної земельної ділянки.
Відповідно, доводи апеляційної скарги є обгрунтованими та знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Харківської області від 11.01.2021 скасуванню.
У справі “Устименко проти України” (заява № 32053/13) Європейський суд з прав людини констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Процедура розгляду справи судами повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та має бути збалансована з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.
Керуючись практикою Європейського Суду з прав людини, колегія суддів зазначає, що у Рішенні “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року) Високий Суд вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Оскаржувана ухвала вказаним вимогам не відповідає, оскільки постановлена при неповному з`ясуванню обставин справи, що мають значення для справи. 
Обставини встановлені колегією суддів під час розгляду апеляційної скарги Фермерського господарства «Колос», зокрема, щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову є підставою для задоволення апеляційної скарги позивача, скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення заяви позивача про забезпечення позову. 
Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 2 ст. 275, ст. 277, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Колос» задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.01.2021 у справі № 922/4157/20 скасувати.
Задовольнити заяву Фермерського господарства «Колос» про забезпечення позову (вх. №172 від 05.01.2021).
До вирішення спору по суті:
- заборонити Головному Управлінню Держгеокадастру у Харківській області (ідентифікаційний код: 39792822, 61145, Харківська обл., м. Харків, вул. Космічна, буд. 21, 8-9 поверх) вчиняти дії щодо поділу земельної ділянки площею 31 га з кадастровим номером 6323785500:10:000:0213, яка знаходиться на території Петропавлівської сільської ради Куп`янського району Харківської області; 
- заборонити Головному Управлінню Держгеокадастру у Харківській області (ідентифікаційний код: 39792822, 61145, Харківська обл., м. Харків, вул. Космічна, буд. 21, 8-9 поверх) вчиняти дії щодо відведення (передачу) земельної ділянки площею 31 га з кадастровим номером 6323785500:10:000:0213, яка знаходиться на території Петропавлівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, або її частини, у власність фізичним або юридичним особам (крім об`єднаних територіальних громад); 
- заборонити Головному Управлінню Держгеокадастру у Харківській області (ідентифікаційний код: 39792822, 61145, Харківська обл., м. Харків, вул. Космічна, буд. 21, 8-9 поверх) приймати накази (інші рішення) про надання дозволу на розроблення (виготовлення) проекту землеустрою щодо земельної ділянки площею 31 га з кадастровим номером 6323785500:10:000:0213, яка знаходиться на території Петропавлівської сільської ради Куп`янського району Харківської області або її частини, проекту поділу спірної земельної ділянки або її частини, інших документацій із землеустрою, їх затвердження та передання у власність, користування, оренду, емфітевзис чи на іншому речовому праві (крім передачі у комунальну власність об`єднаної територіальної громади); 
- заборонити Головному Управлінню Держгеокадастру у Харківській області (ідентифікаційний код: 39792822, 61145, Харківська обл., м. Харків, вул. Космічна, буд. 21, 8-9 поверх) виставляти на земельні торги земельну ділянку площею 31 га з кадастровим номером 6323785500:10:000:0213, яка знаходиться на території Петропавлівської сільської ради Куп`янського району Харківської області або земельні ділянки, що входять до складу спірної земельної ділянки.
Вказана постанова має статус виконавчого документа та може бути пред`явлена до виконання у строк до 16.02.2024 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286- 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено   18.02.2021 

Головуючий суддя                                                                    В.О. Фоміна

Суддя                                                                                           Я.О. Білоусова  

Суддя                                                                                           І.В. Тарасова