ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/10193/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: 
                                         суддя - доповідач Чумака С.Ю.,
                                                    суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у справі № 160/10193/19 (суддя І інстанції – Олійник В.М.)
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30 серпня 2019 року № 308 в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності (оголошено дисциплінарне стягнення - «сувора догана») та до повної матеріальної відповідальності (стягнути суму вартості завищення обсягів та вартості отриманих товарів в сумі 71771,35 грн);
- зобов`язати відповідача відшкодувати грошові кошти, що були стягнені з позивача на підставі зазначеного (оскаржуваного) наказу.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року позов задоволений.

Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у позові відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що під час службового розслідування, проведеного за наслідками аудиторського звіту встановлені розбіжності між особовим складом, який мав право на харчування, та актами приймання послуг із забезпечення продуктами харчування військової частини НОМЕР_1 у квітні 2018 року, в результаті чого було завищено надані послуги з харчування, що призвело до втрат на суму 78646,45 грн. Зазначене стало наслідком безконтрольності з боку позивача, який у вказаний період виконував обов`язки заступника командира військової частини з тилу – начальника тилу, за підлеглим особовим складом. 
Позивач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ
Позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (з місцем дислокації у м. Дніпрі ): з 22.07.2016 по 26.10.2018 на посаді начальника речової служби тилу, з 26.10.2018 на посаді заступника командира з тилу. В період з 15.04.2018 по 24.04.2018 згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13.04.2018 року № 77 тимчасово виконував обов`язки заступника командира військової частини з тилу - начальника тилу, у його підпорядкуванні перебував начальник продовольчої служби тилу та діловод тилу
Південним територіальним управлінням внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України проведено внутрішній фінансовий аудит та аудит відповідності фінансово  господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.07.2015 по 31.08.2018, за результатами якого складений аудиторській звіт від 02.11.2018  № 234/3/5/83/аз. (а.с. 93-98)
За висновками Звіту встановлено завищення наданих послуг з харчування, які призвели до втрат на загальну суму 221 249,38 грн, за результатами досліджень встановлені розбіжності щодо кількості підтверджених дободач з актами наданих послуг харчування.
З метою відшкодування нанесених державі збитків, встановлення причин виявлених порушень, умов, які цьому сприяли та встановлення ступеня відповідальності посадових осіб, командиром військової частини НОМЕР_1 призначено службове розслідування.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.08.2019 року № 276 призначено службове розслідування, за результатами якого складений акт проведення службового розслідування від 30.08.2019 р. вх. № В942, в якому встановлено таке.
У квітні 2018 року за нормою № 1 (набір продуктів), згідно добової відомості військової частини НОМЕР_1 (форма 8) видано 5243 дободачі, по нормам № 1 (набір продуктів), № 2 прим. 3,  № 1 п. 3 «й» прим (вода)
- з 01.04.2018 по 30.04.2018 – 30 діб х 5 військовослужбовців = 150 дободач, по нормам № 1 (набір продуктів) та № 1 п. 3 «й» прим (вода).
Таким чином, перелічені вище дободачі 5393, на які було подано заявки на харчування, що підтверджується добовою відомістю (форма № 8) відповідно до Інструкції з організації обліку особового складу Збройних сил України, яка затверджена  наказом Міністерства оборони України №333 від 26.05.2014 року, військової частини НОМЕР_1 . Книгою руху осіб, що харчуються в їдальні, яка ведеться продовольчою службою тилу військової частини НОМЕР_1 обліковано 4860 дободач за квітень 2018 року. Розбіжність між книгами обліку та дійсним особовим складом складає 533 дободачі. Однак згідно актів приймання послуг із забезпечення продуктами харчування військової частини НОМЕР_1 м. Дніпро з 01.04.2018 по 30.04.2018 згідно з договором від 38.03.2017 № 286/2/17/10 (3 акта додаються):
- по нормі № 1 (набір продуктів)  6409 дободачі;
- по нормі № 2 прим. 3 для особового складу у дні несення бойового чергування  6259 дободачі;
- № 1 п. 3 «й» прим (вода) – 6409 дободачі.
Розбіжність між особовим складом, який мав право на харчування, та актами приймання послуг із забезпечення продуктами харчування військової частини НОМЕР_1   м. Дніпро з 1 квітня по 30 квітня 2018 року згідно договору від 28.03.2017 року № 286/2/17/10 складає:
-по нормі № 1 (набір продуктів) – 1016 дободачі;
-по нормі № 2 прим. 3 для особового складу у дні несення бойового чергування -1016 дободачі;
-№ 1 п. 3 «й» прим, (вода) – 1016 дободачі.
На загальну суму 71525,8 грн. (сімдесят одна тисяча п`ятсот двадцять п`ять гривень 80 копійок).
З цього приводу було надано пояснення заступником командира військової частини з тилу – начальником тилу капітаном ОСОБА_1 , який пояснив що ним були підписані акти приймання послуг із забезпечення продуктами харчування (згідно договору від 28.03.2017 року) за періоди з 11 серпня 2017 року по 20 серпня 2017 року та з 21 серпня 2017 року по 31 серпня 2017 року, з 11 квітня 2018 року по 20 квітня 2018 року та з 21 квітня 2018 року по 30 квітня 2018 року, тому що у цей період був відсутній штатний заступник командира військової частини з тилу – начальник тилу майор ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 тимчасово виконував його обов`язки. Акти ним були підписані після попередньої їх перевірки начальником продовольчої служби частини та його доповіді про відповідність зазначених у них даних даним заявок продовольчої служби.
Старший помічник начальника штабу з кадрів та стройової частини лейтенант  ОСОБА_3 в своїх поясненнях пояснив, що військовослужбовці, які прибували або вибували до військової частини без продовольчих атестатів на продовольче забезпечення не зараховувалися. Точна кількість військовослужбовців які перебували на продовольчому забезпеченні за 2018 рік відображається у добовій відомості (форма № 8), добова відомість за 2016 та 2017 роки знищена на підставі наказу МОУ № 404 від 17 червня 2013 року.
Отже, розбіжність між особовим складом, який мав право на харчування, та актами приймання послуг із забезпечення продуктами харчування військової частини НОМЕР_1   м. Дніпро з 1 квітня по 30 квітня 2018 року згідно з договором від 28.03.2017 року № 286/2/17/10 виникла внаслідок безконтрольності з боку ОСОБА_1 як тимчасово виконуючого обов`язки заступника командира військової частини з тилу – начальника тилу за підлеглим особовим складом.
Висновок: завищення наданих послуг з харчування у 2018 році призвели до втрат на загальну суму 78646,45 грн.
За період 2017-2018 року завищення наданих послуг з харчування становить 79620,47 грн. (а.с. 81-92)
На підставі висновків акта службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.08.2019 № 308 «Про підсумки службового розслідування» за порушення вимог статті 76 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та  Постанови Верховної Ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі»  та безконтрольність за підлеглим особовим складом на заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу – начальника тилу старшого лейтенанта ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення  – сувора догана, та відповідно до Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за заподіяну шкоду державі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1995 № 243/95-ВР, відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 № 880 «Про затвердження переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості»  позивача притягнуто до повної матеріальної відповідальності та стягнуто з нього суму вартості завищення обсягів та вартості отриманих товарів у сумі 71771,35 грн. (а.с. 79-80).
Вважаючи зазначений наказ протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведена обґрунтованість притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани та до повної матеріальної відповідальності на суму 71771,35 грн, а саме, не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина у заподіянні шкоди, умови та причини, що сприяли її заподіянню.
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений  Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV(далі – Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються  Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).
Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженим  Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР  (далі – Положення № 243/95).
Відповідно до п. 2 Положення № 243/95 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Пунктами 3, 4 Положення № 243/95 встановлено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю:
а) заподіяння прямої дійсної шкоди;
б) протиправної їх поведінки;
в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;
г) вини у заподіянні шкоди.
Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.
Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.
Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоди.
Згідно із п. 13 Положення № 243/95 військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі:
умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення  інших умисних протиправних дій;
приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах;
заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані;
дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину;
недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
Згідно із п. 16 Положення № 243/95 розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.
У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.
Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності.
Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту.
Розслідуванням повинно бути встановлено:
в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка;
якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду;
вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено;
умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду;
чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків;
ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами;
умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки (пункти 17-19 Положення № 243/95).
Відповідно до п. 37 Положення № 243/95 матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; не встановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.
Отже, чітко визначено, що необхідно встановити вину в діях саме того військовослужбовця, що притягується до матеріальної відповідальності.
Щоб притягнути особу до повної матеріальної відповідальності необхідно наявність чотирьох умов, визначених пунктом 13 Положення № 243/95, з поміж них – вини у заподіянні шкоди, яка, за вказаним пунктом, може бути у формі умислу або необережності.
Аналізуючи положення пунктів 3, 10-15 Положення № 243/95, суд дійшов правильного висновку, що обсяг матеріальної відповідальності (обмежена, повна чи підвищена) ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.
З урахуванням того, що законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до повної матеріальної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, а тому суд вважає, що відповідачем мав би бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем та наявність взаємозв`язку між діями останнього та заподіяною шкодою.
Отже, для притягнення військовослужбовця до повної матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, та з якою метою завдано шкоду або збитки. Також під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків.
Крім того, суд зазначає, що повна матеріальна відповідальність військовослужбовців настає тільки у разі, якщо військовослужбовець умисно знищив, пошкодив, зіпсував, здійснив розкрадання або незаконне витрачання військового майна.
За змістом наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.08.2019 № 308,  висновки  про заподіяння позивачем матеріальної шкоди державі в особі військової частини НОМЕР_1 на суму 71771,35 грн були зроблені фактично за наслідками проведеного Південним територіальним управлінням внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово  господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.07.2015 по 31.08.2018, результати якого оформлені аудиторським звітом від 02.11.2018 № 234/3/5/83/аз.
Водночас, вказаний аудиторський звіт від 02.11.2018 № 234/3/5/83/аз не містить жодних посилань на фактичні обставини, які підтверджують, що саме позивач допустив  завищення наданих послуг з харчування, що призвели до втрат на суму 71771,35 грн.
Матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що саме з вини позивача державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо обліку особового складу, який мав право на харчування, більш того, як свідчать матеріали адміністративної справи та дані аудиторського звіту за період з 01.07.2015 р. по 31.08.2018 порушення ведення особового складу, який мав право на харчування у військовій частині НОМЕР_1 , мали місце і у попередніх періодах.
В акті службового розслідування від 30.08.2019 вх. № В942 зазначено, що розбіжність між особовим складом, який мав право на харчування, та Актами приймання послуг із забезпечення продуктами харчування військової частини НОМЕР_1 м. Дніпро з 01 квітня по 30 квітня 2018 року згідно з договором від 28.03.2017 року № 286/2/17/10 виникла внаслідок безконтрольності з боку тимчасово виконуючого обов`язки заступника командира військової частини з тилу – начальника тилу за підлеглим особовим складом капітана ОСОБА_1 .
У своїх запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача вказав, що позивач у період з 15 по 24 квітня 2018 року згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13.04.2018 року №77 тимчасово виконував обов`язки заступника командира військової частини з тилу – начальника тилу, у його підпорядкуванні перебував начальник продовольчої служби тилу та діловод тилу.
Таким чином, відповідно до вказаного наказу обов`язки заступника командира військової частини з тилу – начальника тилу були лише покладені на вказаний період часу, тобто на 10 днів, в той час як в провину йому ставиться порушення, яке виразилось у неналежному контролі підлеглої продовольчої служби тилу у період з 1 квітня по 30 квітня 2018 року, тобто в період, який не охоплений наказом від 13.04.2018 № 77 та коли позивач не повинен був виконувати обов`язки заступника командира військової частини з тилу – начальника тилу. Доказів продовження дії вказаного  наказу  представником відповідача суду не надано.
При цьому, судом першої інстанції правильно не взято до уваги доводи відповідача, які викладені в запереченнях на відповідь на відзив (від 25.11.2019 р. вх. № 68205/19), оскільки оскаржений наказ та висновки службового розслідування вказаних доводів не містять, а суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати прийняте ним рішення іншими обставинами, ніж зазначені в самому оскарженому рішенні.
Крім того, в матеріалах справи мітиться аудиторський звіт від 02.11.2018 № 234/3/5/83/аз, в якому вказано, що дослідженням відповідності зарахування особового складу на харчування  встановлено завищення наданих послуг з харчування, що призвели до втрат на загальну суму 221249,38 грн. З метою відшкодування нанесених державі збитків, встановлення причин виявлених порушень, умов, які цьому сприяли, та встановлення ступеня відповідальності посадових осіб наказом командира військової частини НОМЕР_1 призначене службове розслідування з терміном завершення до 14.10.2018.
В той же час, службове розслідування, за результатами якого складений акт від 30.08.2019 р. вх. №В942, проведено на підставі іншого  наказу командира військової частини НОМЕР_1 , а саме  наказу від 12.08.2019 № 276.
Висновки службового розслідування, проведеного на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 з терміном завершення до 14.10.2018, суду не надані, отже у суду відсутня можливість встановити, чи були в цьому розслідуванні встановлені обставини допущення саме позивачем  порушень, що призвели до завищення послуг харчування на суму 71771, 35 грн.
Також суд враховує і те, що аудит Південним територіальним управлінням внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, яким було встановлено, що майну військової частини НОМЕР_1 завдано матеріальної шкоди (завищено надані послуги з харчування) завершено 02.11.2018.
Водночас, службове розслідування у військовій частині НОМЕР_1 , на підставі якого виданий оскаржений позивачем наказ, призначено лише 12.08.2019 та завершено згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 «Про підсумки службового розслідування» № 308 від 30.08.2019. Таким чином, службове розслідування завершено після спливу більше як дев`яти місяців з моменту виявлення завдання матеріальної шкоди. Зазначене свідчить про те, що під час проведення службового розслідування відповідачем не було дотримано вимог пункту 17 Положення № 243/95-ВР, як правильно зазначено в рішенні  судом першої інстанції.
Окрім того, за змістом аудиторського звіту від 02.11.2018 № 234/3/5/83/аз облік особового складу зарахованого на харчування стройовою частиною у наказах не вівся.
У порушення п. 2.3.33 Інструкції з діловодства № 124, у наказах командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині періодично при прибутті та вибутті особового складу не зазначалися відомості  про зарахування та зняття особового складу із продовольчого забезпечення.
У порушення п. 43 Додатку 1 та п. 2.3.12 Інструкції з діловодства № 124 у підсумковій частині наказів не вказувалася кількість військовослужбовців, які перебувають на продовольчому забезпеченні, у тому числі з розподілом їх за нормами забезпечення.
Таким чином, виявлені порушення фактично виникли у зв`язку з невиконанням посадовими особами військової частини НОМЕР_1 вимог керівних документів з обліку  особового складу, а саме: статті 268 Статуту внутрішньої служби та п.п. 1.3, 1.5, 1.6 Інструкції з обліку особового складу № 333  начальником штабу майором ОСОБА_4 , який зобов`язаний здійснювати контроль за станом обліку особового складу в підпорядкованих підрозділах, контролювати правильне відображення чисельності особового складу в облікових документах, вживати всіх заходів для збереження облікових документів, особливо в умовах бойових дій військ; п. 2.13 Інструкції з обліку особового складу № 333 та п. 2.3.12 Інструкції з діловодства № 124, посадовими особами стройової частини стосовно ведення обліку особового складу.
Молодший лейтенант ОСОБА_3 порушення написання наказів пояснив тим, що не зазначав кількості особового складу, який знаходився на харчуванні, оскільки окремі військовослужбовці прибували без продовольчих атестатів та тим, що загальна кількість військовослужбовців, які знаходилися на котловому забезпеченні, відображалася у щоденних заявках.
Згідно з п. 17 Положення № 243/95-ВР командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно  подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.
Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.
За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього  слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня  одержання  такого висновку видає наказ про стягнення з винної  особи  відповідної суми.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, проведеним Південним територіальним управлінням внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України аудитом встановлено причини, розмір шкоди та винних осіб, внаслідок чого і виникло завищення наданих послуг з харчування у 2018 році, в той же час у вказаному аудиторському звіті про факти допущення порушень саме позивачем, які призвели до матеріальних втрат держави в особі військової частини НОМЕР_1 ,  не вказано.
Крім того, суд зазначає, що повна матеріальна відповідальність військовослужбовців настає тільки якщо військовослужбовці умисно знищили, пошкодили, зіпсували, здійснили розкрадання або незаконне витрачання військового майна. В той же час притягнення позивача до відповідальності з підстав виявлення різниці у добових відомостях військової частини НОМЕР_1 (форма № 8), книгою руху осіб, що харчуються в їдальні  та актами приймання послуг із забезпечення продуктами харчування, не свідчить про розкрадання, пошкодження, втрату чи незаконне використання позивачем військового майна, погіршення або заниження його цінності.
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ні аудитом, ні службовим розслідування не підтверджено вини саме позивача у завищенні обсягів та вартості послуг з харчування за період з 1 по 30 квітня 2018 року, а тому оскаржений наказ в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та покладення на нього матеріальної відповідальності винесений протиправно. 
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.
Оскільки справа відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України є справою незначної складності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243,  291, 311, 315,  316, 321, 322, 325, 328  Кодексу адміністративного судочинства України, суд  
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_3 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у справі № 160/10193/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 
   
Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                          суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                          суддя                                                            І.В. Юрко