ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

26 березня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/6476/20
Головуючий у першій інстанції – Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/472/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,
секретар: Бивалькевич Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Міністерства соціальної політики України на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,
дата та місце складання повного тексту рішення: 14 січня 2021 року, м. Чернігів

                                      В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути за рахунок Державного бюджету України 300 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів державної влади.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та віднесений до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 2, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .  На даний час позивач є пенсіонером та отримує пенсійні виплати відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Разом із тим, встановленню позивачу статусу учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та віднесення до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 2, а також призначенню та виплаті належного пенсійного забезпечення передувала низка довготривалих судових тяганин з Міністерством соціальної політики та Чернігівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
Вказував, що лише після неодноразових судових процесів, 30 березня 2017 року він отримав посвідчення серії НОМЕР_1 , в якому нарешті було вказано, що йому надано статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 2.
Позивач зазначав, що через непомірні складнощі та непереборні перепони з боку держави, реалізуючи своє право на пенсійне забезпечення, він 5 липня 2017 року звернувся до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Проте, Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України відмовило позивачу у призначенні пенсії. І лише після задоволення його позову в суді, на виконання судового рішення Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України нарешті призначило позивачу пенсію та видало відповідне пенсійне посвідчення від 24 травня 2018 року. 
Неправомірна бездіяльність відповідачів спричинила позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у 300000 гривень. Вважає, що такий розмір відшкодування може компенсувати всі ті втрати та страждання, що він переніс у процесі тяганини з боку державних органів через його пенсійне забезпечення.

Рішенням Деснянського районного м.Чернігова від 04 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто на користь позивача у відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України 50 000 грн, шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України. 

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав доведеним, що внаслідок порушення відповідачами пенсійних прав позивача йому завдано значних душевних страждань, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. При визначенні моральної шкоди суд виходив із тривалості й глибини душевних страждань позивача, чисельності негативних наслідків для нього, що викликані внаслідок невиконання рішень суду на його користь, що підтверджено позивачем належними та допустимими доказами, у зв`язку з цим суд стягнув 50 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, оскільки судом не з`ясовані всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не проаналізував чи дійсно позивачу заподіяно страждання та не зазначено, у чому конкретно вони полягали, не досліджено характеру немайнових втрат. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. 
Посилається на те, що у позовній заяві позивача мало б бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. За відсутності хоча в одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Міністерство Соціальної політики України також звернулося з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції неправильно застосував Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської  катастрофи». Вказувало, що за поданням Чернігівської обласної державної адміністрації документи ОСОБА_1 були розглянуті на засіданні Комісії 30 січня 2018 року. Членами Комісії було прийнято рішення про відсутність правових підстав для підтвердження ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Зазначило, що Мінсоцполітики України діяло у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, та ніяким чином не порушувало права та інтереси позивача.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, адвоката Кутукова С.О., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та віднесений до постраждалих осіб внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 2, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 8). 
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , Серія НОМЕР_3 виданого 24.05.2018 року, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком (а.с. 30).
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року у адміністративній справі № 825/2659/15-а позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення від 25 червня 2015 року комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України про відмову у визначенні ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 9-12).
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2016 року у адміністративній справі № 825/296/16 позов ОСОБА_1 було задоволено в повному обсязі (а.с. 13-14).
Постановою Чернігівського адміністративного суду від 14 липня 2016 року у адміністративній справі № 825/1176/16 суд відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС про визнання протиправним і скасування рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України від 28.04.2016 № 97 та зобов`язати Міністерство соціальної політики України визнати за позивачем статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 15-16). 
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2016 року у адміністративній справі № 825/1176/16 визнано протиправним рішення Комісії від 28 квітня 2016 року, викладене у протоколі № 97, та зобов`язано Міністерство соціальної політики України повторно розглянути питання визначення позивачу відповідного статусу (а.с. 17-19).
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2017 року у адміністративній справі № 825/2122/16 позов ОСОБА_1 був задоволений повністю. Суд зобов`язав Міністерство соціальної політики України повторно розглянути справу ОСОБА_1 щодо визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, з урахуванням постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року у справі № 825/2659/15-а та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2016 року у справі № 825/1176/16, та визначити позивачу статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 2 (а.с. 20-23).
Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 4 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 5 квітня 2018 року у адміністративній справі № 750/10993/17 за позовом ОСОБА_1 було зобов`язано Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України призначити позивачу пенсію відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня звернення за призначенням пенсії, тобто від 5 липня 2017 року та провести відповідні виплати (а.с.24-26, 27-29).
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 6 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2019 року, у адміністративній справі № 620/7/19, було зобов`язано Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 2; стажу роботи (служби) за період з 19 липня 1987 року по 24 вересня 1987 року в трикратному розмірі на підставі ч. 1 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; нарахування та виплати пенсії з її збільшенням на 1% заробітку за кожен рік роботи понад мінімальний стаж 20 років відповідно до положень ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 5 липня 2017 року. У ході виконання вказаних судових рішень, за ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 6 грудня 2019 року було замінено боржника Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (а.с. 31-34, 35-37).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст. 56 Конституції України.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 цієї статті).
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст. 23 ЦК України).
Положеннями ст.ст. 170,176 ЦК України передбачено, що держава здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їх компетенції, встановленої законом.
Статтею 1166 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема частиною першою вказаної норми передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відповідно до ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки п. 3 ч. 2 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.
В силу ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Статтями 13, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду.
Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66).
Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Враховуючи, що судовими рішеннями все ж таки було встановлено неправомірність дій відповідачів, які беззаперечно завдали позивачеві моральних страждань, то стягнення на користь позивача моральної шкоди відповідає наведеним нормам чинного законодавства. Разом з тим, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких   зазнав   позивач,   характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оцінюючи моральну шкода в сумі 50 000 гривень, судом першої інстанції дотримані вказані вимоги, наведено відповідне обґрунтування. Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевних переживань чи страждань. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним немайновим втратам, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Апеляційний суд погоджується із стягнутим судом розміром відшкодування, оскільки такий розмір відповідає обставинам справи, характеру та обсягу спричиненої позивачу моральної шкоди, глибині душевних страждань позивача.
Аналізуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову та визначення розміру моральної шкоди відповідає вимогам закону і обставинам справи, доводами апеляційної скарги відповідачів не спростовується.
Таким чином, при ухваленні рішення судом першої інстанції надана вірна оцінка наданим сторонами доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надано належну правову оцінку. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.        
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи, що ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 26 лютого 2021 року було зупинено дію рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 січня 2021 року, слід також поновити дію рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Міністерства соціальної політики України залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 січня 2021 року – без зміни.
Поновити дію рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 січня 2021 року у справі № 750/6476/20.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено 29 березня 2021 року.

Головуючий:                                     Судді: