Окрема думка 
 
судді Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Яремка В. В. у справі № 626/2734/18 (провадження 
№ 61-2047св20) за позовом  ОСОБА_1 до Приватного аграрно-орендного підприємства «Промінь» про визнання договору оренди землі недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку, за касаційною скаргою Приватного аграрно-орендного підприємства «Промінь» на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 19 вересня 2019 року у складі судді Гусара П. І. та постанову Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Кіся П. В., Хорошевського О. М.
Зміст позовних вимог 
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного аграрно-орендного підприємства «Промінь» (далі - ПАОП «Промінь»), у якому просив визнати недійсним договір оренди від 01 листопада 2006 року № 580 належної йому на праві приватної власності земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,24 га, кадастровий номер 6323381200:13:000:0102, укладений між ним і ПАОП «Промінь», а також скасувати запис про державну реєстрацію права оренди ПАОП «Промінь» на цю земельну ділянку.
На обґрунтування позову посилався на те, що у його власності знаходиться земельна ділянка площею 5,24 га, кадастровий номер 6323381200:13:000:0102, що належить йому на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 27 лютого 2001 року, серія ІІ-ХР № 059791. 01 листопада 2006 року між ним та ПАОП «Промінь» укладений договір оренди землі строком на 12 років. Після закінчення строку договору, він направив до ПАОП «Промінь» лист про повернення йому земельної ділянки, так як не мав наміру продовжувати договір оренди. Він звернувся до Красноградського відділу Держгеокадастру та отримав витяг, у якому зазначено, що цей договір оренди укладений строком на 25 років. Зазначав, що він підписував договір оренди строком не на 25, а на 12 років, повноважень на підписання такого договору нікому не надавав. Про умови договору оренди землі від 01 листопада 2006 року № 580, за якою строк оренди становить 25 років, він дізнався лише при вирішенні питання про повернення земельної ділянки з оренди, після свого звернення до Реєстру прав на нерухоме майно. З урахуванням наведеного просив визнати договір оренди земельної ділянки від 01 листопада 2006 року № 580 недійсним та скасувати запис про державну реєстрацію права оренди ПАОП «Промінь» на цю земельну ділянку.
Стислий виклад змісту рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 19 вересня 2019 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір оренди від 01 листопада 2006 року № 580 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,24 га, кадастровий номер 6323381200:13:000:0102, укладений між ОСОБА_1 та ПАОП «Промінь, який зареєстрований 23 березня 2007 року за № 040769800278 у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах». В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач оспорюваний договір оренди земельної ділянки від 01 листопада 2006 року № 580 на строк оренди 25 років не підписував, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи, і відповідно не було його вільного волевиявлення на укладення цього договору, тому наявні підстави для визнання цього договору оренди земельної ділянки недійсним. Відмовляючи у задоволенні вимог у частині скасування запису про державну реєстрацію права оренди ПАОП «Промінь» на спірну земельну ділянку, суд першої інстанції зазначив, що рішення суду про визнання недійсним договору оренди землі є самостійною підставою для скасування запису про державну реєстрацію договору оренди землі та при отриманні державним реєстратором рішення суду, що набрало законної сили, він зобов`язаний скасувати відповідний запис про державну реєстрацію прав. Щодо вимог про застосування позовної давності, то суд першої інстанції зазначив, що позовну давність слід відраховувати з моменту, коли особа довідалася про порушення свого права, а саме у грудні 2018 року, коли позивач отримав інформацію з Державного земельного кадастру та звернувся із заявами до ПАОП «Промінь».
Постановою Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року рішення Красноградського районного суду Харківської області від 19 вересня 2019 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що факт відсутності волевиявлення ОСОБА_1 на укладення договору оренди земельної ділянки від 01 листопада 2006 року № 580 зі строком дії 25 років підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність волі у позивача на укладення оспорюваного договору, що є підставою для визнання його недійсним.
Стислий зміст постанови Верховного Суду, мотиви касаційного суду
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року касаційну скаргу ПАОП «Промінь» задоволено частково. Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 19 вересня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 до ПАОП «Промінь» про визнання договору оренди землі недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку задоволено частково. Скасовано запис про державну реєстрацію права оренди ПАОП «Промінь» на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,24 га, кадастровий номер 6323381200:13:000:0102, що належить ОСОБА_1 згідно з державним актом на землю від 27 лютого 2001 року, серія ІІ-ХР № 059791, відповідно до договору оренди від 01 листопада 2006 року № 580. В іншій частині позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, касаційний суд зазначив, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки від 01 листопада 2006 року № 580 є неукладеними, тому у задоволенні позову в частині визнання його недійсним необхідно відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним. 
Водночас касаційний суд дійшов висновку про задоволення позову в частині скасування запису про державну реєстрацію права оренди ПАОП «Промінь» на спірну земельну ділянку. Задовольняючи позов в цій частині, суд касаційної інстанції виходив з того, щореєстрація права оренди землі ПАОП «Промінь» на спірну земельну ділянку, коли договір оренди ОСОБА_1 фактично не підписував, тобто цей правочин є неукладеним, не відповідає вимогам закону, оскільки підстав для внесення відповідних відомостей у реєстратора не було. З урахуванням того, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, а обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права, з урахуванням постанов Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18; від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (провадження № 14-536цс18) Верховний Суд дійшов висновку про те, що скасування запису про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки ПАОП «Промінь» за договором оренди від 01 листопада 2006 року № 580 є ефективним способом захисту порушених прав позивача, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення таких прав. 
Обґрунтування незгоди з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду
З висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду та результатом вирішення спору в частині задоволення позову про скасування запису про державну реєстрацію права оренди ПАОП «Промінь» на спірну земельну ділянку не погоджуюся, виходячи з такого.
Позивач у грудні 2019 року звернувся до суду із вимогами про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування запису про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки ПАОП «Промінь» за договором оренди від 01 листопада 2006 року № 580.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Оцінюючи обраний позивачем спосіб захисту, необхідно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 право або інтерес позивача, який вважає себе орендарем земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права оренди іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди.
Проте згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19; від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19 (провадження № 61-7648св20).
Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.
При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Отже, за встановлених у цій справі обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні відносини, Верховний Суд не мав підстав для задоволення позову в частині вимог про скасування запису про державну реєстрацію права оренди ПАОП «Промінь» на спірну земельну ділянку, оскільки з урахуванням внесених 16 січня 2020 року змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» такий спосіб захисту прав позивача як скасування запису про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку є неефективним.
Пославшись на приклади судової практики - постанов суду касаційної інстанції у схожих правовідносинах (від 05 серпня 2020 року у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18), від 02 вересня 2020 року у справі 
№ 502/1817/15-ц (провадження № 61-9595св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 380/1405/17 (провадження № 61-34св20), від 04 листопада 2020 року у справі № 543/721/19 (провадження № 61-7348св20)), Верховний Суд не звернув уваги, що у більшості з цих випадків йшлося про залишення в силі чи зміни рішень судів попередніх інстанцій, які ухвалені до внесення 16 січня 2020 року змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Щодо постанови від 05 серпня 2020 року у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18), то у ній позивач заявляв вимогу про скасування державної реєстрації, а не про скасування запису про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку.
Питання забезпечення Верховним Судом єдності судової практики
Конституцією України гарантовано визнання та застосування в Україні принципу верховенства права, базовим елементом якого є принцип правової визначеності. Цей принцип означає і забезпечення стабільності та єдності судової практики, а також можливість відступу судом від своєї попередньої правової позиції лише за наявності вагомих підстав.
Частиною четвертою статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики. 
У пункті 49 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень рада зазначила, що судді повинні послідовно застосовувати закон. Однак, коли суд вирішує відійти від попередньої практики, на це слід чітко вказувати в рішенні.
Отже, зважаючи на наявність судової практики з указаного спірного питання, відповідно до якої, з урахуванням внесених змін до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є, зокрема, скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав, Верховний суд ухвалив інше за змістом рішення, ніж ті, які ухвалював суд касаційної інстанції у справах з вирішення подібних спорів, що є непослідовним та не сприяє забезпеченню єдності судової практики.
Висновки
Отже, за наслідками касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень, суд касаційної інстанції з урахуванням змісту норм матеріального права та доводів касаційної скарги не мав підстав для задоволення вимоги позивача про скасування запису про державну реєстрацію права оренди ПАОП «Промінь» на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,24 га, кадастровий номер 6323381200:13:000:0102, що належить ОСОБА_1 згідно з державним актом на землю від 27 лютого 2001 року,
серія ІІ-ХР № 059791, відповідно до договору оренди від 01 листопада 2006 року № 580.
 
Суддя:                                                                                    В. В. Яремко