Справа № 461/2098/19                                        Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р. 
Провадження № 22-ц/811/1302/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                09 лютого 2021 року                                         м.Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,
секретаря – Жукровської Х.І., 
з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 , його представника –
ОСОБА_3 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
                        в с т а н о в и л а:
У березні 2019 року  ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики, оформленим у виді розписки від 23.10.2015 року, у розмірі 380895 грн. 32 коп., з яких: 299160 грн. – сума основного боргу; 11433 грн. 64 коп. – три проценти річних; 40984 грн. та 29317 грн. 68 грн. – інфляційні втрати.
Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що відповідно до розписки, написаної відповідачем  ОСОБА_2  23.10.2015 року, останній позичив у неї грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, що станом на 01.02.2019 року еквівалентно 138000 грн., та 5800 доларів США, що станом на 01.02.2019 року еквівалентно 160660 грн., які зобов`язувався повернути в строк до 23.10.2017 року, однак, кошти у вказаній сумі не повернув, а тому відповідно до ст.625 ЦК України вона має право також на стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних втрат, нарахованих за період з жовтня по грудень 2017 року у розмірі 40984 грн. та за період з січня по грудень 2018 року у розмірі 29317 грн. 68 коп. 
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05 березня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 380895 грн. 32 коп. боргу.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 , просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вказаного позову відмовити.
Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що він з позивачем договору позики не укладав і жодних грошових коштів від позивача не отримував.
Звертає увагу, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту передачі йому грошових коштів у вказаних нею сумах в позику, бо, насправді, позивач таких коштів немає.
Стверджує, що в дійсності між ними виникли інші правовідносини, пов`язані із укладенням договору доручення публічної оферти, у яких позивач є інвестором, а він – трейдером, який здійснює операції від імені інвестора. 
Зазначає, що надавав фінансові послуги позивачу з проведення угод (підтвердження торгових операцій) валютами на ринку Forex, а тому заперечує виникнення між ними договірних відносин, які випливають з договору позики.
Наголошує, що публічна оферта від 22 липня 2014 року є виключно рекламним документом і на день написання розписки грошей на рахунку позивачки не було, її кошти відображались не на спеціальному рахунку, а на «віртуальному». Насправді, позивач-інвестор ОСОБА_4 укладала з ним такий договір з метою отримання вигоди на ринку Forex, а в підсумку, отримала реальні збитки, тому вирішила виправити ситуацію, спонукавши його до написання розписки. 
Згідно з первинним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного суду від 13.04.2020 року, для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) – Курій Н.М., суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.
Ухвалою судді-доповідача Курій Н.М. від 21 травня 2020 року відкрито апеляційне провадження в даній справі.
Ухвалою колегії суддів у названому вище складі від 09 червня 2020 року справу призначено до розгляду в апеляційному суді на 18 серпня 2020 року.
У зв`язку із звільненням судді Курій Н.М., проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, в результаті якого, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу справи від 27.07.2020 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) визначено суддю Бойко С.М.
Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав. 
Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа – незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК).
Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК).
Судом встановлено, що 23.10.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, оформлений розпискою відповідача (а.с.5), згідно з якою відповідач позичив («зайняв») у позивача грошові кошти для торгівлі на ринку Forex в розмірі 5000 доларів США та 5800 доларів США на строк від 12 до 24 місяців.
Факт написання такої розписки відповідачем визнається.
Письмових доказів на підтвердження факту повернення грошових коштів відповідачем не надано і про це в самій розписці нічого не відображено.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 18.09.2013 року (Справа №6-63цс13), письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, факт отримання відповідачем від позивача позики на суму 10800 доларів США підтверджується написаною відповідачем розпискою, жодних належних доказів на спростування доводів позивача відповідач суду не надав, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову позивача в частині повернення всієї суми грошових коштів, вказаних у розписці.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних на підставі ст.625 ЦК України судом першої інстанції також правильно задоволена.
Таким чином, в цій частині вирішення спору суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, які були досліджені в судовому засіданні, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення. 
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення боргу з урахуванням інфляційних втрат, оскільки грошові кошти надавались в позику, згідно з розпискою, в іноземній валюті і позивачем визначена сума боргу до стягнення з відповідача в еквіваленті до національної валюти (гривні) на момент звернення до суду з вказаним позовом, тому правових підстав для застосування до спірних правовідносин в цій частині норми статті 625 ЦК України немає.
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру стягуваної з відповідача заборгованості необхідно змінити, зменшивши її на суму інфляційних втрат, які позивач просила стягнути з відповідача в розмірі 70301 грн. 68 коп., остаточно визначивши заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача у користь позивача за вказаним вище договором позики, в розмірі 310593 грн. 64 коп., з яких: 299160 грн. – сума основного боргу; 11433 грн. 64 коп. – три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.
У зв`язку з наведеним, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 березня 2020 року змінити, зменшивши розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_4 , до 310593 (триста десять тисяч п`ятсот дев`яносто три) гривень 64 копійок.
В решті рішення суду – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений 15 лютого 2021 року.

Головуючий:                                                         Бойко С.М. 
Судді:                                                                 Ванівський О.М. 
                                                                Мельничук О.Я.