Ухвала  
 01 лютого 2021 року
 м. Київ
справа № 552/5088/19
провадження № 61-573ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,
розглянув касаційну скаргу Державного комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» на рішення Київського районного суду міста Полтави від 15 жовтня 2020 року та  постанову Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року  у справі за позовом Державного комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент з питань реєстрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,  
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 15 жовтня                     2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року у задоволенні позову Державного комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» відмовлено.
У січні 2021 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку  Державне комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Будівельник», подало касаційну скаргу (надійшла 13 січня 2021 року), в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому суд врахував предмет позову та характер правовідносин, у яких виник спір.
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у  загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
«Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та касаційна скарга не містить передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, відсутні правові підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі. 
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом                   1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» на рішення Київського районного суду міста Полтави від 15 жовтня 2020 року та  постанову Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року  у справі за позовом Державного комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент з питань реєстрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                      І. А. Воробйова
                                                                                                          Р. А. Лідовець
                                                                                                          Ю. В. Черняк