Ухвала    
 
11 березня 2021 року
м. Київ
справа № 643/18730/18
провадження № 61-1205 ск21 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Криворучко Віктор Жоржович, на рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», державного реєстратора Харківської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Дунаєвої Оксани Володимирівни, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання протиправними дії, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, усунення перешкод у праві розпорядження, витребування майна з володіння, 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом. 
Посилався на те, що квартиру АДРЕСА_1 він за договором іпотеки від 18 жовтня 2007 року передав банку з метою отримання кредиту у розмірі 30 000,00 дол. США. Іпотекодержателем звернуто стягнення на квартиру та продано її за договором купівлі-продажу від 21 грудня 2018 року ОСОБА_2 з дозволу якої у спірній квартирі зареєстровано місце проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Просив суд визнати протиправними дії ТОВ «Кей - Колект» та державного реєстратора Харківської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Дунаєвої О. В. щодо реєстрації права власності на квартиру та витребувати її з володіння ОСОБА_2 на свою користь; усунути перешкоди у праві розпорядження шляхом визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житлом. 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду                         від 17 грудня 2020 року,у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
До Верховного Суду 22 січня 2021 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення судів попередніх інстанцій.
Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року указану касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано заявнику надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України, та доплатити судовий збір із урахуванням ціни позову. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
У лютому 2021 року заявник направив до суду заяву про виконання вимог ухвали Верховного Суду від 10 лютого 2021 року та про звільнення від сплати судового збору, не усунувши недоліки касаційної скарги. 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на який (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України).
Всупереч положень пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України             ОСОБА_1 не вказує, який конкретно випадок, передбачений                 пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України є виключною підставою відкриття касаційного провадження у цій справі.
Узагальнене посилання на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення та обґрунтування випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
З наданої ОСОБА_1 заяви слідує, що висновки судів попередніх інстанцій спростовані висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18. Разом з тим, заявник не посилається на пункт перший частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження, лише зазначає, що згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Враховуючи передбачений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного процесу, з наданої ОСОБА_1 заяви про виконання вимог ухвали Верховного Суду від 10 лютого 2021 року суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно на власний розсуд виокремити певну підставу касаційного оскарження судових рішень.
Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України та статті 185 ЦПК Україниу разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу і заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
Оскільки заявником надано заяву про усунення недоліків касаційної скарги без зазначення конкретних підстав касаційного оскарження, наявність яких є обов`язковою вимогою до змісту касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що вимоги ухвали Верховного Суду від 10 лютого 2021 року заявником не виконано, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження та є підставою для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 неподаною та повернення її заявнику. 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Оскільки суд визнає неподаною та повертає касаційну скаргу заявнику, відсутня необхідність у вирішенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Криворучко Віктор Жоржович, на рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                     О. В. Білоконь