КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/1686/2021  
справа №359/6402/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2021 року                                                                                              м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Головачова Я.В.
за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2020 року, постановлену під головуванням судді Чирки С.С.
у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Вовк Андрій Васильович, стягувач ОСОБА_2 про визнанні дій про винесення постанов неправомірними, скасування постанов,-
встановив:
 
            20 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою, у якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Вовка А.В. щодо винесення у виконавчому провадженні №610000185: постанови про відкриття виконавчого провадження від 17 січня 2020 року; постанови про стягнення виконавчого збору від 13 липня 2020 року; постанови про накладення штрафу від 13 липня 2020 року; постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 13 липня 2020 року; постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 31 липня 2020 року у виконавчому провадженні, а також визнати неправомірними та скасувати вищезазначені постанови.
 
            Скаргу обґрунтовує тим, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2019 року у справі №359/6402/17 призначено судово-генетичну експертизу та її зобов`язано забезпечити явку малолітньої дитини до експертної установи.
 
            Ухвалу суду пред`явлено до виконання Бориспільському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) та відкрито виконавче провадження №610000185, в якому державним виконавцем прийнято оскаржувані постанови.
 
            Посилається на те, що ухвала суду не відповідала вимогам до виконавчого документа та відсутній примус, а відтак не могла бути прийнята до виконання. У зв`язку із цим також уважає незаконними інші постанови державного виконавця.
 
            Одночасно ОСОБА_1 подано клопотання  про поновлення строку на подання скарги на дії державного виконавця, яка мотивована наявністю поважних причин пропуску цього строку.
 
            Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2020 року скаргу залишено без задоволення.
 
            Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, скаргу задовольнити.
 
            Посилається на незаконність ухвали та невідповідність висновків суду вимогам закону.
 
            Представником ОСОБА_2 - адвокатом Онишко В.М. подано відзив, у якому зазначає, що відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника та його РНОКПП не є перешкодою для відкриття виконавчого провадження. Вказує, що виконавчий лист містить відомості про рішення (примус). Вказує на пропуск строку подання скарги.
 
            В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.
 
            Скаржник подала заяву про розгляд справи за її відсутності, мотивуючи тим, що на її утриманні знаходиться дитина з інвалідністю, яка потребує постійного догляду.
 
            Представник ОСОБА_2 - адвокат Онишко В.М. подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в інших справах. 
 
            Державний виконавець Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Вовк А.В. подав заяву про відкладення розгляду справи, мотивуючи великим навантаженням.
 
            Згідно статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання, визнавши причини неявки представника ОСОБА_2 - адвоката Онишко В.М.та державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Вовка А.В. неповажними з огляду на те, що дата та час розгляду справи була завчасно узгоджена з адвокатом Онишко В.М., а визначені державним виконавцем причини неявки не є такими, що створюють об`єктивні перешкоди явки в судове засідання.
 
 Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
            Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання, оскільки згідно пункту 3 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
 
            Проте суд апеляційної інстанії повністю не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
 
З матеріалів справи убачається, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2019 року у справі №359/6402/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Бориспільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини призначено судово-генетичну експертизу для встановлення питання наявності кровного споріднення між малолітньою дитиною та позивачем.
 
Ухвалою також зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити явку малолітньої дитини та надання необхідних зразків для проведення експертизи.
 
Постановою головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Вовка А.В. відкрито виконавче провадження №61000185 з виконання цієї ухвали.
 
13 липня 2020 року головним державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Вовком А.В. винесено такі постанови у виконавчому провадженні №61000185:
 - про стягнення виконавчого збору у зв`язку із не виконанням ухвали Бориспільського міськрайонного суду від 11 жовтня 2019 року у розмірі 9446 грн.;
- про накладення штрафу за не виконання ухвали Бориспільського міськрайонного суду від 11 жовтня 2019 року у розмірі 1700 грн.;
- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 369 грн.
 
31 липня 2020 року головним державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Вовком А.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20% заробітку щомісячно, до виплати 9446 грн. виконавчого збору, 369 грн. витрат виконавчого провадження, 1700 грн. штрафу.
 
            Згідно  статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
            Відповідно до положень статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема,  ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
 
            Відповідно до положень пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" у  виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.
 
            Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
            З матеріалів справи убачається, що виконавче провадження відкрито на підставі ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2019 року у цивільній справі №359/6402/17 про призначення судово-генетичної експертизи та зобов`язання забезпечення явки малолітньої дитини до експертної установи.
 
            За змістом статті 118 ЦПК України ухвала про призначення експертизи не є виконавчим документом.
 
            Виконавче провадження, як стадія виконання рішення, полягає у тому, що виконавчий документ має містити вказівку на обов`язковість дії, тобто має бути визначений примусовий захід.
 
            Призначення експертизи є одним із способів здобуття доказів для вирішення справи з метою встановлення тих чи інших обставин з приводу предмета доказування.
 
            Згідно  статті 76 ЦПК України висновок експерта є одним із засобів, на підставі даних якого суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
            Положення процесуального закону про доказування ґрунтуються на тому, що кожен учасник самостійно вирішує питання про подання чи неподання необхідних доказів. Неподання доказів, зокрема у визначені для цього строки, може бути підставою для прийняття рішення не на користь відповідного учасника. 
 
            Зазначене ґрунтується на таких засадах цивільного судочинства як змагальність сторін (стаття 2 ЦПК України).
 
            Таким чином доказування не є обов`язком, а докази від учасників справи не можуть збиратися у примусовому порядку.
 
            Наслідки ухилення від участі в експертизі визначені статтею 109 ЦПК України і такі наслідки є єдиними заходами, які можуть бути застосовані по відношенню до особи, яка ухиляється від участі в експертизі чи наданні необхідних матеріалів чи зразків для її проведення.
 
            З огляду на те, що відповідно до вимог процесуального закону ухвала про призначення експертизи не є виконавчим документом, вона не могла бути прийнята до виконання, у зв`язку із чим відповідно до пункту 7 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" орган державної виконавчої служби мав би прийняти рішення про повернення стягувачу ухвали без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня її пред`явлення, оскільки виконання не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.
 
            Відтак суд апеляційної інстанції погоджується з позицією скаржника про те, що не було підстав для відкриття виконавчого провадження, а оскільки таке відкрито, то постанова про відкриття підлягає скасуванню, а питання щодо виконавчого документа має бути вирішено з урахуванням викладених вище мотивів та положень закону.
 
            Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що згідно статті 3 Конституції України  людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 28 Конституції України визначено, що  жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.
 
            Конвенція   про захист прав і гідності людини  щодо застосування біології та медицини: Конвенція про права людини та біомедицину (Ов`єдо, 04 квітня 1997 року) встановлює, що будь-яке втручання у сферу здоров`я може здійснюватися тільки після добровільної та свідомої згоди на нього відповідної особи. Такій особі заздалегідь надається відповідна інформація про мету і характер втручання, а також про його наслідки та ризики. Відповідна особа у будь-який час може безперешкодно відкликати свою згоду Стаття 5 Загальне правило).
 
            Поряд з цим, з урахуванням суспільних потреб та відповідно до вимог закону на підставі рішення суду можуть розглядатися питання медичного значення, наприклад, про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку (глава 10 розділу IV ЦПК України), про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу (глава 11 розділу IV ЦПК України).
 
            Отже, примушування до явки в експертну установу для надання біологічних зразків з метою проведення дослідження в контексті розгляду цієї справи також суперечитиме охоронюваним правам дитини, законним представником якої є скаржник. 
 
            Суд першої інстанції на вказані вимоги закону уваги не звернув, та, вказавши, що відсутність певних даних про боржника не є підставою для повернення виконавчого документа, не дослідив чи є ухвала про призначення експертизи виконавчим документом та відповідно чи підлягає така ухвала виконанню в примусовому порядку, що призвело до ухвалення помилкового судового рішення.
 
            Щодо вимог скарги в частині визнання неправомірними дії державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Вовка А.В. щодо винесення у виконавчому провадженні №610000185: постанови про стягнення виконавчого збору від 13 липня 2020 року; постанови про накладення штрафу від 13 липня 2020 року; постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 13 липня 2020 року; постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 31 липня 2020 року, апеляційний суд вказує на таке.
 
     В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №733/889/17 зроблено висновок про те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні ( пункт 22) .
 
            Проте установлено, що в серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного суду із адміністративним позовом, вимоги якого є аналогічними вимогам цієї скарги.
 
            Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року  відмовлено у відкритті провадження з посиланням на те, що такі вимоги належить розглядати судом цивільної юрисдикції.
 
            20 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із цією скаргою на дії державного виконавця.                                                                    
 
Згідно із постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №761/46959/17 за аналогічних обставин Верховний Суд зауважив, що з огляду на висновок про наявність юрисдикції адміністративного суду щодо розгляду цього спору, відмова у відкритті провадження у справі за правилами адміністративного судочинства за тими ж вимогами позивача поставила під загрозу сутність гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту. Непослідовність національних судів створила позивачеві перешкоди в реалізації права на судовий захист, і з огляду на зазначене розгляд цього спору має завершитися за правилами цивільного судочинства.
 
            Отже, беручи до уваги висновки цієї постанови, ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі №320/6819/20, суд апеляційної інстанції уважає про неможливість застосування постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №733/889/17 і справа має завершитись в порядку цивільного судочинства.
 
            Надаючи оцінку доводам та вимогам скарги щодо постанов про стягнення виконавчого збору, про накладення штрафу, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
 
            Зазначені вище постанови прийняті в межах помилково відкритого виконавчого провадження, оскільки ухвала про призначення експертизи не є виконавчим документом,  висновки про що викладено вище.
 
            Постанови про стягнення виконавчого збору, про накладення штрафу, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника можуть уважатись правомірними та мати юридичну силу лише в межах виконавчого провадження, в якому вони прийняті, та яке здійснюється або здійснювалось відповідно до закону.
 
            Скасування судом постанови про відкриття виконавчого провадження унеможливлює застосування до боржника покладених державним виконавцем обов`язків згідно із вказаними постановами, а відтак це є підставою для припинення здійснення всіх виконавчих дій.
 
            Чинність вказаних постанов скаржник пов`язує саме з підставністю відкриття виконавчого провадження, а оскільки таке судом визнається неправомірним, отже і вказані постанови не можливо уважати такими, що прийняті відповідно до закону.
 
            При зверненні до суду ОСОБА_1 також просить поновити строк на подання скарги на дії державного виконавця. У клопотанні зазначає, що про постанови дізналась 31 липня 2020 року після ознайомлення із ними та в межах визначених строків звернулась до адміністративного суду (справа №320/6819/20, у якій постановлено ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року про відмову у відкритті провадження). Ухвалу у справі №320/6819/20 отримала 19 серпня 2020 року.
 
            Зазначені обставини підтверджуються даними заяви на ознайомлення із виконавчим провадженням, яка містить розписку про отримання постанов 31 липня 2020 року, ухвали у справі №320/6819/20 та копії конверту з Київського окружного адміністративного суду.
 
Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
 
Частиною 5 цієї статті унормовано, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
 
Статтею 449 ЦПК України унормовано, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
 
Ураховуючи наведені вище обставини, апеляційний суд доходить висновку про необхідність поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця, оскільки такий було пропущено з об`єктивних причин, які суд визнає поважними.
 
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної  інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Підпунктом 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз`яснено, що судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду підлягає сплаті незалежно від того, чи передбачено Законом України "Про судовий збір" справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких постановляються відповідні ухвали.
 
Аналогічні висновки наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі №915/955/15, в якій судом досліджувалось питання необхідності сплати судового забору в суд апеляційної інстанції за подання апеляційної скарги на ухвалу суду за наслідками розгляду скарги, яка не підлягала оплаті судовим збором.
 
Законом України "Про судовий збір" визначено необхідність справляння судового збору за подання апеляційних скарг на ухвали суду.
 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 березня 2018 року у справі №660/612/16-ц висловила позицію про те, що при поданні апеляційної чи касаційної скарги особою відмінною від позивача, яка є стягувачем у виконавчому провадженні, стягується судовий збір.
 
Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла з огляду на те, що виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду, а позивачем уже сплачено судовий збір при зверненні до суду з позовом, або він мав пільги зі сплати такого збору. Разом з тим частина друга статті 3 Закону України "Про судовий збір" не передбачає звільнення від сплати судового збору за звернення з апеляційною чи касаційною скаргою на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця.
 
При зверненні із апеляційною скаргою ОСОБА_1 не був сплачений судовий збір, відтак такий підлягає стягненню з органу державної виконавчої служби на користь держави у розмірі 420,40 грн., що відповідає ставці судового збору за подання цієї апеляційної скарги фізичною особою у 2020 році.
 
Відповідно до частини 4 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями про стягнення судового збору стягувачем є Державна судова адміністрація України.
 
            Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
 Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця.
 
            Визнати неправомірними дії державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Вовка Андрія Васильовича щодо відкриття виконавчого провадження та винесення у виконавчому провадженні №610000185: 
- постанови про відкриття виконавчого провадження від 17 січня 2020 року; 
- постанови про стягнення виконавчого збору від 13 липня 2020 року; 
- постанови про накладення штрафу від 13 липня 2020 року; 
- постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 13 липня 2020 року;
- постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 31 липня 2020 року.
 
             Скасувати прийняті державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Вовком Андрієм Васильовичем у виконавчому провадженні №610000185:
- постанову про відкриття виконавчого провадження від 17 січня 2020 року; 
- постанову про стягнення виконавчого збору від 13 липня 2020 року; 
- постанову про накладення штрафу від 13 липня 2020 року; 
- постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 13 липня 2020 року;
- постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 31 липня 2020 року.
 
            Стягнути з Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 420,40 грн. судового збору.
 
            Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 16 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

                                                                                              Я.В. Головачов