Постанова                                                                                                
Іменем України
23 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 221/184/18                                                                                                         
провадження № 51-2765км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,                                                           за участю секретаря                                                                                                                           судового засідання                       ОСОБА_4 ,                                                                    прокурора                                        ОСОБА_5 ,
захисника                                        ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Мар`їнського районного суду Донецької області від 03 лютого 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 04 травня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР) за № 12017050630001597, щодо
ОСОБА_7 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
уродженця м. Маріуполя Донецької обл., 
жителя 
АДРЕСА_1 ,
засудженого за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 03 лютого 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк його перебування під вартою з моменту затримання 22 жовтня 2017 року до дня набрання вироком законної сили.
Донецький апеляційний суд ухвалою від 04 травня 2020 року залишив вирок суду першої інстанції без змін.
За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він 21 жовтня 2017 року приблизно о 15:00, перебувадучи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за тимчасовим місцем свого мешкання в будинку АДРЕСА_1 , під час сумісного розпиття спиртних напоїв зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 на ґрунті особистих неприязних стосунків, які виникли раптово через ревнощі, з метою позбавлення потерпілої життя завдав їй кількох ударів руками по обличчю, а потім ножем не менше 17 ударів у ділянки обличчя, рук та ніг і одного удару ножем у ділянку тулуба, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, від яких ОСОБА_8 померла на місці.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 ставить вимогу про скасування судових рішень щодо  ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Вказує на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам, які поза розумним сумнівом не доводять вини засудженого в умисному вбивстві потерпілої ОСОБА_8 , а свої висновки щодо винуватості ОСОБА_7 обґрунтував недопустимими доказами. Зокрема, вказує на недопустимість даних, які містяться у протоколах огляду місця події, слідчого експерименту, оскільки ці слідчі дії було проведено в домоволодінні без дозволу власника та ухвали слідчого судді, без дотримання процесуального порядку отримання доказів та з порушенням правил фіксації ходу та результатів слідчих дій. Звертає увагу, що висновок судово-медичного експерта № 221, яким досліджено труп потерпілої ОСОБА_8 , складено в рамках іншого кримінального провадження.  Посилається на порушення права засудженого на захист. Вказує, що висновки судово-медичної експертизи № 219 та судово-психіатричної експертизи № 1296 стосовно ОСОБА_7 є недопустимими доказами, оскільки останній своєї згоди на проведення досліджень щодо нього не надавав, а також йому не були роз`яснені права відмовитися давати експерту пояснення. Вказує на відсутність підпису в постановах про призначення групи прокурорів, а тому вважає, що всі документи, які прийняті, погоджені та затверджені в даному кримінальному провадженні прокурором, є незаконними. Звертає увагу на порушення, допущені при наданні сторонам кримінального провадження доступу до матеріалів досудового розслідування. Зазначає, що апеляційний суд не спростував доводів апеляційної скарги захисника щодо незаконності вироку, а залишаючи апеляційну скаргу  без задоволення, не мотивував своїх висновків належним чином. 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник підтримала свою касаційну скаргу. Прокурор вважала, що підстав длязадоволення касаційної скарги немає.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Статтею 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, а також правильності правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.  
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. Тому суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. 
Доводи захисника ОСОБА_6 про недоведеність винуватості засудженого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину є необґрунтованими, оскільки спростовані доказами, які суд дослідив і належно оцінив у судовому засіданні: даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 21-22 жовтня 2017 року, проведеного в будинку, в якому, крім іншого, виявлено труп ОСОБА_8 ; висновком судово-медичної експертизи № 221 від 22 жовтня 2017 року про локалізацію та механізм утворення тілесних ушкоджень на тілі потерпілої ОСОБА_8 , причину та час її смерті; даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , який у ході слідчої дії на місці показав про обставини, за яких на ґрунті ревнощів завдав ОСОБА_8 ударів, у тому числі ножем; показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 ; висновком судово-психіатричної експертизи щодо  ОСОБА_7 ; сукупністю інших доказів.
Суд першої інстанції провів судовий розгляд відповідно до обвинувального акта в межах висунутого обвинувачення, безпосередньо дослідив докази, надав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості  ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства  ОСОБА_8 за обставин, установлених судом і викладених у вироку. 
Що стосується доводів захисника про те, що дані, які містяться у протоколах огляду місця події та слідчого експерименту за участю  ОСОБА_7 , є недопустимими доказами у зв`язку з тим, що слідчі дії у будинку були проведені за відсутності дозволу власника житла та без відповідної ухвали слідчого судді, то вони є безпідставними з огляду на таке.
Статтею 237 КПК передбачено, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Згідно із ч. 1 ст. 233 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч. 3 цієї статті. Таким чином, законодавцем, окрім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє.
Частиною 1 ст. 240 КПК передбачено, що з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Відповідно до ч. 5 ст. 240 КПК слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому цим Кодексом, для розгляду клопотань про проведення обшуку в житлі чи іншому володінні особи.
Із матеріалів кримінального провадження видно, що житло, яке було місцем вчинення злочину і в якому проводилися слідчі дії, перебувало у тимчасовому володінні ОСОБА_7 , оскільки останній спільно з потерпілою ОСОБА_8 проживав у ньому з дозволу власника ОСОБА_11 на підставі усного договору найму, що, крім іншого, підтверджується даними, які містяться в довідках лікарні та селищного голови, характеристиці ОСОБА_7 , наданої дільничним офіцером поліції.
Відповідно ч. 3 ст. 214 КПК у невідкладних випадках до внесення відомостей до ЄРДР може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду). У цьому кримінальному провадженні місцем події був будинок, в якому мешкав ОСОБА_7 разом із потерпілою ОСОБА_8 . Приводом для огляду було повідомлення про злочин (убивство), яке надійшло від бабусі ОСОБА_7 – ОСОБА_12 , яка і привела слідчо-оперативну групу до цього будинку. Згідно з протоколом огляду ця слідча дія проводилась у період часу з 22:35 год 21 жовтня до 01:35 год 22 жовтня 2017 року (а.с. 144, т. 1), а відомості були внесені до ЄРДР о 7:01 год 22 жовтня 2017 року (а.с. 14, т. 1). Таким чином, порушення вищезазначеної вимоги КПК допущено не було.
Висновок суду про відсутність підстав вважати недопустимими доказами дані, що містяться у протоколах огляду та слідчого експерименту, проведених у присутності та з дозволу ОСОБА_7 у житлі, в якому він постійно проживав та яким тимчасово володів, є обґрунтованим.
Що стосується доводів сторони захисту про порушення правил фіксації ходу та результатів слідчих дій, то слід звернути увагу, що судом дійсно було встановлено, що  в протоколі слідчого експерименту не зазначено спеціаліста, який проводив зйомку, та в додатку до протоколу не зазначено електронного носія, проте, на переконання колегії суддів, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ці порушення не є істотними, а отже не вплинули на допустимість даних, отриманих під час проведення слідчого експерименту. При цьому слід зауважити, що суд та учасники провадження ознайомилися з відеозаписом слідчого експерименту та пересвідчилися у відповідності подій, що відбувалися, зафіксованим на електронному носії.
Посилання в касаційній скарзі на недопустимість даних, які містяться у висновках судово-медичної експертизи № 219 та судово-психіатричної експертизи № 1296, оскільки ОСОБА_7 не надавав своєї згоди на проведення досліджень щодо нього, є безпідставними, оскільки отримання такої згоди не передбачено кримінальним процесуальним законом. Що стосується доводів про те, що ОСОБА_7 не були роз`яснені права відмовитися давати експертам пояснення, то слід звернути увагу, що дослідження були проведені для встановлення наявності у нього тілесних ушкоджень та з`ясування його психічного стану, а не мали на меті отримати від обвинуваченого показання, які б стосувалися доведеності його причетності до злочину. 
Підстав вважати, що дослідження трупа потерпілої ОСОБА_8 було проведено в рамках іншого кримінального провадження, а тому дані, що містяться у висновку судово-медичного експерта № 221, є недопустимими, немає. У даному випадку неправильне написання однієї цифри при зазначенні номера кримінального провадження, внесеного до ЄРДР, очевидно носить технічний характер помилки та не свідчить про те, що експертизу було проведено в іншому провадженні.
Судом перевірялися та визнані необґрунтованими доводи захисника про незаконність усіх документів, які були прийняті, погоджені та затверджені в даному кримінальному провадженні прокурором, через те, що постанови про призначення групи прокурорів усупереч вимогам п. 6 ст. 110 КПК не містять підпису. З висновками судів нижчих ланок погоджується і колегія суддів. З матеріалів кримінального провадження видно, що заступником керівника Волноваської місцевої прокуратури ОСОБА_13 була визначена група прокурорів, що будуть здійснювати процесуальне керівництво під час проведення досудового розслідування, і відповідно до цієї ж постанови він також входив до цієї групи прокурорів. У судовому засіданні прокурором був наданий суду примірник постанови, який містить підпис заступника керівника Волноваської місцевої прокуратури. Крім того, про ухвалення керівником Волноваської місцевої прокуратури постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 12017050630001597 зазначено в реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні.
Крім того, судом перевірялися і не знайшли підтвердження доводи захисника щодо порушень, допущених при наданні сторонам кримінального провадження доступу до матеріалів досудового розслідування. Вони спростовуються даними протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 10 січня 2018 року, з якого видно, що ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_14 ознайомлені з матеріалами досудового розслідування в повному обсязі. Будь-яких заяв, зауважень, незгоди зі змістом протоколу, а також клопотань, у тому числі щодо необхідності додаткового ознайомлення з речовими доказами та відеозаписами, ні ОСОБА_7 , ні його захисник в протоколі не зазначили. 
Також після надходження справи до суду за заявою ОСОБА_7 йому були надані для ознайомлення матеріали провадження. Під час судового розгляду при наданні доказів стороною обвинувачення сторона захисту мала можливість з ними ознайомлюватися.
Частина 2 ст. 17 КПК передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання колегії суддів, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7  цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були досліджені у суді першої інстанції, можливо дійти висновку, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме – винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиції норми кримінального закону, якою встановлено кримінальну відповідальність за вчинені засудженим дії, які суд правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 115 КК. 
Під час розгляду кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника  ОСОБА_6 в інтересах засудженого  ОСОБА_7 апеляційний суд належним чином перевірив викладені в скарзі доводи та навів в ухвалі докладні підстави прийнятого рішення. 
Судові рішення, ухвалені щодо   ОСОБА_7 , є законними та обґрунтованими: вирок за своїм змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК, а ухвала суду апеляційної інстанції – вимогам ст. 419 КПК.
Неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність або істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би впливали на обґрунтованість судових рішень щодо  ОСОБА_7 , суди першої та апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні не допустили.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Мар`їнського районного суду Донецької області від 03 лютого 2020 рокута ухвалу Донецького апеляційного суду від 04 травня 2020 року щодо ОСОБА_7  залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
                                                                                                                
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                             ОСОБА_3