ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 березня 2021 року           справа №357/7468/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Герашенка І.В., Казначеєва Е.Г., секретаря судового засідання Тішевського В.В., за участю представника позивача Шурхно К.А., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року (у повному обсязі складено 22 січня 2021 року у м. Сєвєродонецьк) у справі № 357/7468/19 (головуючий І інстанції суддя Тихонов І.В.) за позовом ОСОБА_1 до командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,                               
                                                   В С Т А Н О В И В:

02.10.2019 року ОСОБА_1  звернувся до  суду з позовом, в якому просив: скасувати наказ № 1345 від 24.05.2019 року командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача суму вирахуваного грошового забезпечення (т. 1 а.с. 25-26).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року  у справі № 357/7468/19 позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ військової частини НОМЕР_1 № 1345 від 24.05.2019 про накладення дисциплінарного стягнення за результатами службового розслідування щодо факту самовільного залишення частини прапорщиком ОСОБА_1 .
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 суму утриманого грошового забезпечення за 1 (один) день незаконної відсутності на військовій службі.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2  відмовлено.
Вирішено питання відшкодування судових витрат (т. 1 а.с. 243). 
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивачем та відповідачем подано апеляційні скарги.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2021 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року у справі № 357/7468/19 повернуто апелянту.
Позивач в своїй апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні  позовних вимог до командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про стягнення утриманої з нього премії за травень 2019 року та винести в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 за № 1345 від 24.05.2019 року за правопорушення передбачене ч. 4 ст. 172-11 КУпАП на нього накладено дисциплінарне стягнення – «сувора догана», позбавлено премії за травень 2019 року в повному обсязі та утримано грошове забезпечення за (один) день. Всього на суму 3142 (три тисячі сто сорок дві) грн. Вважає дії командира Військової частини НОМЕР_1 незаконними, а наказ 1345 від 24.05.2019 року таким, що підлягає скасуванню, оскільки Київським апеляційним судом його визнано невинуватим у вчиненні правопорушення, за яке було притягнуто до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності.   
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Представник апелянта в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.
Позивач та представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з такого.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання АДРЕСА_2 (акт обстеження матеріально-побутових умов) є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_3 . 
Довідками від 20 вересня 2019 року та від 22.06.2020 року підтверджено, що позивач з 03 серпня 2019 року по 07 вересня 2019 та з 14.03.2020 брав участь у здійсненні заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с. 26-1; 31; 64; 173).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1148 від 07.05.2019 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення частини прапорщиком ОСОБА_1 (а.с.102).
За результатами проведення службового розслідування складено акт від 24 травня 2019 року, в якому вказано, що в діях прапорщика ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП (нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю до 10 діб, вчинене  в умовах особливого періоду) (а.с.98-101).
За змістом наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 1345 від 24.05.2019 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини прапорщиком ОСОБА_1 »  вирішено:
1. За  частиною 4 ст. 172-11 КУпАП притягнути командира взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону прапорщика ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
2. За грубе порушення військової дисципліни, порушення вимог статті 11, 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на командира взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 прапорщика ОСОБА_1 відповідно до пупки "в" ст. 62 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накласти дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА", та позбавити премії за поточний місяць в повному обсязі.
3. Помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи - начальнику служби утримати грошове забезпечення із командира взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 прапорщика ОСОБА_1 за 1 (один) день незаконної відсутності на військовій службі (а.с.27-30).
Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.
В своїй апеляційній скарзі апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлення у задоволенні позовних вимог до командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про стягнення утриманої з нього премії за травень 2019 року та винести в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
При вирішенні справи, в межах апеляційної скарги, суд виходить з наступного.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
З матеріалів справи вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 за № 1345 від 24.05.2019 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини прапорщиком ОСОБА_1 » притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, позбавлено премії за поточний місяць в повному обсязі, надано вказівку про утримання грошового забезпечення із ОСОБА_1 за 1 (один) день незаконної відсутності на військовій службі (а.с.27-30).
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2019 року у справі № 33/824/2526/2019 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, звільнивши від адміністративної відповідальності у зв`язку малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення обмежившись усним зауваженням та закрито провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-11 відповідно до вимог п. 3 ст. 284 КУпАП.
Постановою Київського апеляційного суду від 26 липня 2019 року у справі № 33/824/2526/2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2019 року щодо ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП скасовано, провадження у адміністративній справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу і події правопорушення. Зазначено, що постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. (а.с.32-33).
За правилами частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Колегія суддів погоджується  з висновком суду першої інстанції, що, оскільки в судовому порядку у справі № 33/824/2526/2019 спростовано факт самовільного залишення позивачем військової частини, то наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 24 травня 2019 року № 1345 є протиправним та підлягає скасуванню. 
Як зазначалося вище, 02.10.2019 року ОСОБА_1  звернувся до  суду із позовом, в якому просив: скасувати наказ 1345 від 24.05.2019 року командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача суму вирахуваного грошового забезпечення (т. 1 а.с. 25-26).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від Луганського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року  у справі № 357/7468/19 позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ військової частини НОМЕР_1 № 1345 від 24.05.2019 про накладення дисциплінарного стягнення за результатами службового розслідування щодо факту самовільного залишення частини прапорщиком ОСОБА_1 . Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 суму утриманого грошового забезпечення за 1 (один) день незаконної відсутності на військовій службі. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2  відмовлено.
В своєму рішенні суд першої інстанції зазначив, що, оскільки позивач в своєму позові не просив виплати йому премію за травень 2019 року, то в цій частині рішенні не приймається.
В апеляційній скарзі апелянт вказує, що судом першої інстанції було протиправно не стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 утриману з нього премію за травень 2019 року, оскільки сам наказ був скасований повністю.
Колегія суддів погоджується з такими доводами апелянта.
Відповідно до статті 1 Конституції Україна є правовою державою.
За унормуванням статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).
Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).
За визначенням статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії (стаття 8 Конституції України).
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Також колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а і з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує його при розгляді даної справи.
Частиною 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог ОСОБА_1 та зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 видати наказ про сплату ОСОБА_1 премії  за спірний період (травень 2019 року).
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив часткове порушення норм матеріального права та процесуального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а тому таке рішення підлягає скасуванню в цій частині.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині.
Керуючись статями ч.2 ст. 9, 308,  311, 315, п. 2, 4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
                                   
                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року  у справі № 357/7468/19 -  скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Прийняти в цій частині нову постанову.
Зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 видати наказ про сплату ОСОБА_1 премії  за спірний період (травень 2019 року).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 19 березня 2021 року.

Колегія суддів:                                                                                         Г.М. Міронова 
                                                                                                                 
                                                                                                                  І.В. Геращенко 

                                                                                                                   Е.Г. Казначеєв