Постанова                                                   
Іменем України                                                  
 
16 грудня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 509/2934/16-ц
провадження № 61-666св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач),       Ткачука О. С., 
 
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від            20 листопада 2019 року в складі колегії суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А. П., Таварткіладзе О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності, виділ в натурі частки із майна, усунення перешкод в користуванні власністю та вселення. 
 
На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що в період із 06 грудня 1986 року до 27 травня 2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. 
 
В період шлюбу сторони придбали будинок  АДРЕСА_1 . 
 
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 липня       2015 року, в порядку поділу спільного майна подружжя,  за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який в цілому складається з позначених на плані: під літ. «А» житлового будинку, загальною площею 47,2 кв. м, житловою площею                      43, 2 кв. м, допоміжною площею 4 кв. м, під літ. 2а веранда, під літ. «Б» гаража, під літ. «В» і «Г» сараїв, під літ. «Д,д» погреба, під літ. «Е» вбиральні, №№ 1-6 - споруд, що розташовані за вказаною адресою.
 
Посилається на те, що він є власником 1/2 частини вказаного будинку, але позбавлений можливості користуватися належним йому майном, оскільки відповідач чинить йому перешкоди в цьому.
 
Крім того, зазначає, що у період шлюбу подружжям також придбано земельну ділянку площею 0,1000 га на АДРЕСА_2 . 
 
Враховуючи викладене, з урахуванням уточнення позовних вимог та поданої в процесі розгляду справи заяви про залишення без розгляду частини позовних вимог, позивач просив виділити йому у власність в натурі у житловому будинку АДРЕСА_1 : кімнату площею               9,5 кв. м під літ. 1-4; кімнату площею 9,3 кв. м під літ. 1-5; веранду площею              8,4 кв. м під літ. 1; ванну площею 5,6 кв. м під літ. З, гараж під літ. «Б» погріб з шійкою під літ. «Д, д».; визнати за ним право власності на 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,500 га, розташованої за адресою:                                    АДРЕСА_2 ; зобов`язати  ОСОБА_2  не перешкоджати йому в користуванні будинком АДРЕСА_1 та вселити його в зазначений будинок.
 
У листопаді 2016 року ОСОБА_2 зверталася до суду з зустрічним позовом,  який на підставі заяви останньої, ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 серпня 2018 року залишений без розгляду. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 серпня       2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову  ОСОБА_1 в частині виділу в натурі 1/2 частини житлового будинку, усунення перешкод в праві користування та вселення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження порушення його права користування вищевказаним будинком.
Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що вказана земельна ділянка є приватною власністю            ОСОБА_2 , а тому не підлягає поділу  між подружжям. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про виділ в натурі 1/2 частини житлового будинку, усунення перешкод в праві користування та вселенняскасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог.
 
Виділено ОСОБА_1 в натурі у власність з 29/50 частин будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , позначені у технічному паспорті, складеному                   18 вересня 2014 року КП «Овідіопольське РБТІ», які складаються з: а) веранди літ. «а» у складі приміщень «1-1»-«1-3», площею 24,0 кв. м вартістю                      73 690,00 грн; б) в житловому будинку літ. «А» - коридор «1-4», площею 4,0 кв. м вартістю 20 084,00 грн, - житлову кімнату «1-5», площею 9,9 кв. м вартістю           49 709,00 грн; в) гаража літ. «Б» вартістю 43 646,00 грн; г) погреба з шийкою       літ. «Д,д» вартістю 27 350,00 грн; д) воріт «№1» вартістю 6 153,00 грн; е) хвіртки «№2» вартістю 1 985,00 грн; ж) огорожі «№4» вартістю 5 059,00 грн;                        з) водопроводу «№6» вартістю 1 237,00 грн; а всього виділено майна на суму 236 795,00 грн.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму грошової компенсації у розмірі 34 324,00 грн.
 
Зобов`язано сторони виконати роботи з перепланування та переобладнання будинку, які були визначені судовим експертом у Висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 вересня 2017 року № 11/17.
 
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_1  виділеною частиною будинку.
 
Вселено ОСОБА_1 у виділену частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
В решті рішення суду залишено без змін.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про виділ в натурі 1/2 частини житлового будинку, усунення перешкод в праві користування та вселення таухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_1   є власником 1/2 частини спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, проте він позбавлений можливості користуватися належним йому майном, оскільки відповідач чинить йому перешкоди в цьому, між сторонами у справі порядок користування вказаним будинком не склався, після розірвання шлюбу відносини між сторонами стали напруженими, та сумісне проживання є неможливим, що свідчить про доведеність позивачем порушення його майнових прав, за захистом яких останній і звернувся до суду.
 
Відповідно до наявного у матеріалах справи висновку експерта від 29 вересня 2018 року останнім було запропоновано можливі варіанти поділу спірного житлового будинку, за яким обом сторонам можливо було виділити в натурі конкретні приміщення у співвідношенні 29/50 та 21/50 часток, тобто з відступленням від ідеальних часток на 2/25 (4/50) частки, та визначено, які саме роботи повинні бути виконані кожною із сторін щодо перепланування та переобладнання будинку та вартість цих робіт.
 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про визнання за позивачем права власності на 1/2 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду про те, що вказана земельна ділянка є приватною власністю  ОСОБА_2 , а тому не підлягає поділу  між подружжям. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У грудні 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції  норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року в частині в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
 
В частині відмови в позові ОСОБА_1 постанова суду апеляційної інстанції не оскаржується, а тому не переглядається судом касаційної інстанції. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
У березні 2020 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі заявник вказує на те, що право позивача на користування будинком з боку відповідача визнається та не заперечується, жодних перешкод позивачу не чиниться, таким чином, позов у частині вселення є повністю необґрунтованим та бездоказовим. Виділення санвузла, веранди та кухні в натурі виключно ОСОБА_1 є протиправним, суперечить правилам співіснування та порушує права і законні інтереси інших осіб. Отже, виділити в користування позивачу приміщення, про які він просить, не можливо, оскільки визначення порядку користування житлом судовим рішенням не передбачає облаштування окремих входів/виходів, перебудови/добудови житла тощо. 
 
Позовні вимоги, які містяться в позовній заяві та вимоги в апеляційній скарзі, які були задоволені судом апеляційної інстанції, відрізняються одні від одних, вимог щодо стягнення грошової компенсації, зобов`язання сторін виконати роботи щодо перепланування та переобладнання, які визначені судовим експертом та зобов`язання відповідача не чинити перешкод в користуванні виділеною позивачу частиною будинку не були заявлені в суді першої інстанції.
 
Крім того, судам потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном, що не було зроблено судом апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення.
 
Також суд апеляційної інстанції не надав оцінки тому, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
У період із 06 грудня 1986 року по 27 травня 2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. 
 
В період шлюбу сторони був придбали будинок АДРЕСА_1 . 
 
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 липня       2015 року, в порядку поділу спільного майна подружжя, за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який в цілому складається з позначених на плані: під літ. «А» житлового будинку, загальною площею 47,2 кв. м, житловою площею                      43, 2 кв. м, допоміжною площею 4 кв. м, під літ. 2а веранда, під літ. «Б» гаража, під літ. «В» і «Г» сараїв, під літ. «Д,д» погреба, під літ. «Е» вбиральні, №№ 1-6 - споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
Визнано недійсним та скасовано рішення Мар`янівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 21 листопада 2002 року № 48 та від 27 вересня 2009 року № 907-V про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 .
 
Визнано недійсним та скасовано державний акт, бланк серії ЯЛ №512336, зареєстрований 14 серпня 2012 року, на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею, 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Скасовано державну реєстрацію права власності  ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 .
 
Згідно з даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,             ОСОБА_1  є власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою:  АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 вересня 2018 року № 11/17, експертом, враховуючи планування житлового будинку, порядок користування приміщеннями, будівлями та спорудами, що склався між співвласниками, запропоновано можливий варіант поділу майна - житлового будинку АДРЕСА_1 , за яким обом сторонам можливо було виділити в натурі конкретні приміщення у співвідношенні 29/50 та 21/50 часток, тобто з відступленням від ідеальних часток на 2/25 (4/50) частки, та визначено, які саме роботи повинні бути виконані кожною із сторін щодо перепланування та переобладнання будинку та вартість цих робіт.
 
Висновком експерта запропонований один найбільш доцільний варіант поділу в натурі житлового будинку, відповідно до якого ОСОБА_1 як співвласнику житлового будинку виділити в натурі а) веранду (літ. «а»), у складі приміщень «1-1»-«1-3», площею 24,0 кв. м, вартістю 73 690,00 грн; б) в житловому будинку (літ. «А»): коридор «1-4», площею 4,0 кв. м, вартістю 20 084,00 грн; житлову кімнату «1-5», площею 9,9 кв. м, вартістю 49 709,00 грн; в) гараж (літ. «Б») вартістю 43 646,00 грн; г) погріб з шийкою (літ, «Д, д») вартістю 27 350,00 грн; д) ворота «№ 1» вартістю 6 153,00 грн; е) хвіртку «№ 2» вартістю 1 985,00 грн;       є) 19/25 часток огорожі «№ 3» довжиною 19,42 м вартістю 7 882,00 грн; ж) огорожу «№ 4» вартістю 5 059,00 грн; з) водопровід «№ 6» вартістю                    1 237,00 грн. А всього -  майна на суму 236 795,00 грн.
При цьому загальна площа становить 37,9 кв. м і вона на 2,45 кв. м більше ідеально належної, а житлова площа становить 9,9 кв. м, що на 11,55 кв. м менше ідеально належної, і, відповідно реальна частка, яка підлягає виділу ОСОБА_1 , становить 29/50, що більше ідеально належної частки на 2/25 (4/50) часток, тобто, більше на 34 324,00 грн. 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Предметом спору є виділ частки зі спільної сумісної власності, яка набута сторонами відповідно до рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 липня 2015 року.
 
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
 
Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні спору.
 
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України).
 
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. 
 
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
 
Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
 
Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
 
Таким чином, на відміну від поділу спільної часткової власності, за якого власність припиняється для всіх її учасників, то у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна право спільної часткової власності на це майно припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
 
Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
 
Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі такої частки власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вхід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.
 
Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 29 вересня 2018 року № 11/17, враховуючи планування житлового будинку, порядок користування приміщеннями, будівлями та спорудами, що склався між співвласниками, запропоновано один можливий варіант поділу майна - житлового будинку АДРЕСА_1 ,а саме експертом запропоновано виділити:
 
першому співвласнику ( ОСОБА_2 ) в житловому будинку (літ. «А»): житлову кімнату «1-6» площею 14, 1 кв. м, вартістю 70 797,00 грн; житлову кімнату «1-7» площею 9,6 кв. м, вартістю  48 202,00 грн; житлову кімнату «1-8» площею 9, 3 кв. м, вартістю 46 696,00 грн, 6/25 огорожі «№ 3», загальною довжиною 6,04 м, вартістю 2 452,00 грн.  Всього майна на суму 168 147,00 грн. 
 
При цьому, загальна площа становить 33,0 кв. м і вона на 2,45 кв. м менше ідеально належної, а житлова площа становить 33,0 кв. м, що на 11,55 кв. м  більше ідеально належної, і, відповідно реальна частка, яка підлягає виділу ОСОБА_2 , становить 21/50, що менше ідеально належної частки на 2/25 часток;
 
другому співвласнику ( ОСОБА_1 ) веранду (літ. «а»), у складі приміщень        «1-1»-«1-3», площею 24,0 кв. м, вартістю 73 690,00 грн, в житловому будинку            (літ. «А»): коридор «1-4», площею 4,0 кв. м, вартістю 20 084,00 грн; житлову кімнату «1-5», площею 9,9 кв. м, вартістю 49 709,00 грн, гараж (літ. «Б») вартістю 43 646,00 грн; погріб з шийкою (літ, «Д, д») вартістю 27 350,00 грн; ворота «№ 1» вартістю 6 153,00 грн; хвіртку «№ 2» вартістю 1 985,00 грн; 19/25 часток огорожі «№ 3» довжиною 19,42 м вартістю 7 882,00 грн; огорожу «№ 4» вартістю                  5 059,00 грн; водопровід «№ 6» вартістю 1 237,00 грн. Всього майна на суму 236 795,00 грн.
 
При цьому загальна площа становить 37,9 кв. м і вона на 2,45 кв. м більше ідеально належної, а житлова площа становить 9,9 кв. м, що на 11,55 кв. м менше ідеально належної, і, відповідно реальна частка, яка підлягає виділу ОСОБА_1 , становить 29/50, що більше ідеально належної частки на 2/25 (4/50) часток, тобто, більше на 34 324,00 грн. 
 
Висновком експертизи також визначені роботи, які повинні бути виконані кожною із сторін щодо перепланування та переобладнання будинку та вартість цих робіт, зокрема: влаштування дверних отворів в зовнішній стіні з лівого бічного фасаду будинку з улаштуванням залізобетонної перемички та із встановленням дверних блоків, влаштування дверних отворів в перегородці між кімнатами, демонтаж існуючих дверних коробок.
 
У висновку також зазначено, що співвласникам необхідно виконати роботи по організації та підключенню квартир житлового будинку до самостійних інженерних комунікацій (електрозабезпеченню, водопроводу, каналізації, газопостачанню, з установкою самостійних лічильників, а також системи опалення з установкою опалювальних котлів, вартість робіт не визначалася, тому що спочатку кожному із співвласників потрібна розробка та узгодження в установленому законом порядку проектної документації). 
 
Правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи на підставі оцінки кожного здобутого доказу окремо і усіх доказів в їх сукупності та взаємозв`язку, врахувавши технічну можливість виділу частки зі спільного нерухомого майна, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виділення          ОСОБА_1 належної йому частки житлового будинку з надвірними спорудами у розмірі 29/50 частин з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 вересня 2018 року № 11/17 (з відступленням від ідеальних часток) та стягнення з останнього на користь ОСОБА_2 грошової компенсації в розмірі 34 324,00 грн. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна, не заслуговують на увагу, оскільки такі об`єкти, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 вересня 2017 року № 11/17, не були включені до переліку майна при вирішенні питання можливості виділення частки позивача зі спільного нерухомого майна. 
 
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
 
Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення.
 
Враховуючи наведене, встановивши, що ОСОБА_1 як співвласник будинку       АДРЕСА_1 обмежений у здійсненні права користування ним, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що його право підлягає захисту шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у користуванні виділеною йому часткою в будинку та вселення його до вказаної частини будинку. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що право позивача на користування будинком з боку відповідача визнається та не заперечується, жодних перешкод позивачу не чиниться, а тому позов у частині усунення перешкод та вселення є безпідставним, не заслуговує на увагу, оскільки власник має право вимагати будь-яких усунень свого порушеного права шляхом, який власник вважає прийнятним.
 
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). 
 
Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції - без змін, із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 400, 410, 409, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на момент  подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                              В. С. Висоцька

Судді:                                                                                                           А. А. Калараш

                                                                                                                      С. Ю. Мартєв

                                                                                                                      Є. В. Петров

                                                                                                                       О. С. Ткачук