ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/579/21 Справа № 201/270/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 19 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Деркач Н.М., Демченко Е.Л.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю “Автокредит Плюс” про визнання договору лізингу недійсним, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Автокредит Плюс» визнання договору лізингу недійсним, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошових коштів і витрат. 
Позов мотивований тим, що 03 грудня 2015 року позивач уклав з відповідачем договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб «Gelly Maple SL» за 156 000 грн. і відповідач запевнив, що такий автомобіль є в наявності, позивач підписала договір і сплатив аванс і решту всіх необхідних сум всього 184 003 грн. 47 коп.. Але потім позивач ретельніше вивчив підписаний договір лізингу і зрозумів, що відповідач діяв не добросовісно і фактично обманув його, не роз`яснивши всіх умов договору, не вказавши про додаткові умови і додатки до договору, не ознайомивши з специфікацією і графіком платежів та інш.. При укладанні договору фінансового лізингу він мав намір укласти угоду, яка б надавала йому можливість покращити його життя, а виявилося навпаки, дії відповідача були не добросовісні і не справедливі, порушуючими його права як споживача. Таким чином, єдиним вирішенням спірного питання є захист у судовому порядку, шляхом повернення відповідачем йому безпідставно набутих його коштів, визнання договору лізингу недійсним. Крім того, з вказаним автомобілем сталася ДТП і відповідач відмовився приймати участь у відшкодуванні шкоди. Позивач вважає вказаний договір недійсним, обставини укладання вказаного договору є сумнівними. Отже відповідач при укладанні вказаного договору лізингу діяв не добросовісно, не виказавши своїх дійсних намірів, не вказавши правильно повністю всі дані договору. На його звернення до відповідача про з`ясування обставин вказаного та укладання договору, спірне питання вирішене не було, була відмова. Позивач вважає дії відповідача по укладанню спірного договору неправомірними, зобов`язання повинно бути законним і справедливим, порушені його права як споживача послуг. На подальші неодноразові звернення позивача до відповідача з питанням повернення йому вказаних коштів та повернення автомобіля отримано відмову. Виник спір, який в добровільному порядку не вирішено. 
Просив визнати недійсним договір фінансового лізингу, стягнути набуті відповідачем від нього кошти 123 622 грн. 81 коп. і витрати та зобов`язати відповідача прийняти автомобіль, предмет лізингу, назад від позивача, задовольнивши уточнений позов у повному обсязі. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги про захист прав споживача, визнання договору лізингу недійсним, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошових коштів і витрат в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню в повному обсязі. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що 03 грудня 2015 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до публічного договору № NK00AI00000117 про надання фінансового лізингу надану Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», таким чином уклав договір про надання фінансового лізингу. У бланку, вказаної вище заяви було зазначено, що публічний договір № NK00AI00000117 про надання фінансового лізингу розміщений на офіційному веб-сайті Компанії www.planetavto.com.ua, тобто сам договір для ознайомлення з ним позивачем йому наданий не був, а лише зазначено, що в разі потреби він може з ним ознайомитися за вказаною вище адресою на офіційному веб-сайті відповідача. 24 січня 2016 року позивач підписав специфікацію та акт приймання-передачі автомобіля (Додаток № 1) та отримав зазначений автомобіль.
Відповідно до підпункту 14.1.1. пункту 14 заяви про приєднання, за цим договором 24 січня 2016 року відповідач передав позивачу в лізинг автомобіль згідно із специфікацією, викладеною в додатку № 1, а саме: автомобіль Gelly Maple SL 2011 року випуску, седан/ліфтбек, номер кузову НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 156 000 гривень. У пункті 14.1.2. заяви про приєднання строк лізингу встановлений у 60 місяців з моменту підписання додатку 2, яким передбачено графік лізингових платежів.
Пунктом 14.1.3. заяви про приєднання передбачено, що лізингові платежі сплачуються щомісяця та включають платіж з відшкодування частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно з додатком 2, якщо інше не зазначено в публічному договорі; відсотки за користування предметом лізингу в розмірі згідно з додатком 2, якщо інше не зазначено в публічному договорі; комісія за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу в розмірі згідно з додатком 2, якщо інше не передбачено в публічному договорі.
Пунктом 14.1.7 заяви про приєднання встановлено, що після прийняття відповідачем рішення про надання фінансового лізингу позивач вносить аванс у розмірі 56 200 грн. на транзитний рахунок, вказаний в п.14.1.5 Договору (№ 290940570221048). Згідно з пунктом 14.3. заяви про приєднання позивач щомісяця в період оплати сплачує відповідачу платіж в розмірі 3 880 грн. та відшкодовує відповідачу всі його витрати, пов`язані із виконанням договором, які виникли протягом місяця, який передує поточному місяцю.
Укладений сторонами договір про надання фінансового лізингу нотаріально не посвідчувався. Згідно Додатку № 2 до договору зазначено детальний розпис згідно графіку обов`язкових щомісячних лізінгових платежів, які складаються з відшкодування частини вартості предмету лізінгу, відсотків за користування предметом лізінгу (що складає 24% на рік), комісії за проведення щомісячного моніторингу предмету лізінгу. Договір виконувався сторонами. Зокрема, предмет лізингу був фактично переданий відповідачем позивачу, що підтверджується специфікацією та актом приймання-передачі (додаток № 1 до договору).
В період з 24 січня 2016 року по 20 грудня 2018 року позивачем сплачено відповідачу всього 184 003,47 грн на погашення лізінгових платежів. При цьому за вказаний період позивачем сплачено в рахунок вартості предмета лізінгу 95 265, 25 грн., 37,26 грн. сплаченої пені, 9 888,05 грн на погашення комісії за проведення щомісячного моніторингу та 60 380,66 грн - на погашення процентів по договору. Відповідно до виписки від 20 грудня 2018 року наданої ПАТ «Приватбанк» по договору лізингу № NКООАІ0000117 від 03 грудня 2015 року, позивачем сплачено всього 184 003.47 грн на погашення лізінгових платежів з них: сплачено в рахунок вартості предмета лізингу 95 265,25 грн., сплачено пені 37,26, на погашення комісії за проведення щомісячного моніторингу, 9 888,05 грн., погашення процентів по договору 60 380,66 грн., всього 165 571,22 грн. Якщо від суми сплачених всього на погашення лізінгових платежів відняти суму платежів розподілених щодо видів платежів то отриману різницю сум позивач вважає прихованою комісією, яка не відображена в жодному документі (184 003,47 грн.-165 571,22=18432,25 грн.).
24 жовтня 2018 року біля 06 години 50 хвилин невстановленим автомобілем, було вчинено ДТП та пошкоджено автомобіль Gelly Maple SL 2011 року випуску, седан/ліфтбек, номер кузову НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , тобто автомобіль переданий відповідачем позивачу у лізинг. Всі спроби позивача отримати, після настання страхового випадку, що зафіксовано у відповідності до законодавства України, необхідні кошти для ремонту автомобіля отриманого в лізинг, а ні від страхової компанії, а ні від відповідача були марними, внаслідок чого з 24 жовтня 2018 року і до цього часу не може користуватися зазначеним автомобілем. До підписання заяви про приєднання до публічного договору № NK00AI00000117 про надання фінансового лізингу та після підписання, позивач робив неодноразові спроби ознайомитися з самим договором фінансового лізингу NK00AI00000117 та його умовами, але відповідач ввівши в оману позивача посиланням на те, що зазначений договір лізингу існує в одному екземплярі, який знаходиться в центральному офісі відповідача, а ознайомитися можна на його офіційному веб-сайті. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позовні вимоги про захист прав споживача, визнання договору лізингу недійсним, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошових коштів і витрат в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».
Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Аналіз норм чинного законодавства України дає підстави для висновку, що за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Відповідно до статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.
Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Правовий висновок щодо необхідності укладення договору лізингу (найму транспортного засобу) у нотаріальній формі викладено у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 464/7192/15-ц (провадження № 61-3302св18), від 5 березня 2018 року у справі № 731/45/16-ц (провадження № 61-9325св18), від 26 червня 2018 року у справі № 613/433/16-ц (провадження № 61-2252св18), від 27 червня 2018 року у справі № 641/1721/16-ц (провадження № 61-21929св18) тощо.
Відповідно до статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Отже, у разі застосування реституції за недійсним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.
Особливі умови застосування правових наслідків недійсності договору фінансового лізингу або особливі наслідки недійсності договору фінансового лізингу закон не встановлює.
Як встановлено судом, у письмовій формі договір фінансового лізингу з узгодженням всіх його істотних умов між сторонами не укладався, а заява позивача про приєднання до публічного договору не може замінювати собою укладений у письмовій формі договір.
Оскільки, договір фінансового лізингу між сторонами у письмовій формі з узгодженням усіх істотних умов не укладався, з огляду на що відсутнє і нотаріальне посвідчення вказаного правочину, яке є обов`язковим для договорів, що містять елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу.
Таким чином слід визнати недійсним договір фінансового лізингу № NK00А!00000117 від 03 грудня 2015 року, укладний між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю “Автокредит Плюс”.
Розглядаючи справу, суд першої інстанції положення зазначених норм не врахував у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, а тому встановивши, що при укладенні оспорюваного договору фінансового лізингу допущено порушення статті 799 ЦК України щодо обов`язкового нотаріального посвідчення, дійшов правильного висновку, що такий договір є нікчемним слід застосовувати до нього наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з відповідача на користь позивача коштів, сплачених на виконання такого договору. 
Згідно із ч.2 ст.216 ЦК України, якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
За ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 згідно врегульованого Додатком №2 графіком, щомісяця сплачував платежі за користування предметом лізингу.
Таким чином на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума у розмірі 105 190, 56 грн., яка складається з 95265,25 грн. сплачених коштів за договором, 37,26 грн. пеня та 9888,05 грн. коштів на погашення комісії.
Проте сума 18432,258 грн. прихованої комісії нічим не підтверджена.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частинах п`ятій, шостій зазначеної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша-друга статті 77 ЦПК України).
Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На вказані вимоги суд першої інстанції уваги не звернув, у зав`язку з чим прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволення позову, а тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.
В зв`язку із частковим задоволенням позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України з товариства з обмеженою відповідальністю “Автокредит Плюс” на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 1921 грн.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 — задовольнити частково.
Рішення  Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2020 року — скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю “Автокредит Плюс” про визнання договору лізингу недійсним, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошових коштів — задовольнити частково.
Визнати недійсним договір фінансового лізингу № NK00А!00000117 від 03 грудня 2015 року, укладний між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю “Автокредит Плюс”.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “Автокредит Плюс” на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 105 190, 56 грн..
В задоволенні іншої частини позовних вимог — відмовити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “Автокредит Плюс” на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1921,00 грн..
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

Е.Л. Демченко