ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/275/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №2-1944-07 Категорія: на ухвалу  	Годік Л. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                       18 лютого 2021 року        м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

	Новікова О.М.,	
  	Бондаренка С.І., Фетісової Т.Л. 	
за участю секретаря	Чуйко А.В.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Сандугея Ігоря Вікторовича на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу (РВ) державної виконавчої служби (ДВС) у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ушенко Юлії Петрівни, стягувач: ОСОБА_2 , боржник: ОСОБА_1 , – 

в с т а н о в и в :

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Сандугея І.В., звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ушенко Юлії Петрівни.
Скарга мотивована тим, що на виконанні Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі - ДВС) перебуває виконавчий лист 2-1944-2007 від 27.07.2007, виданим Уманським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини від доходу, починаючи з 14.08.2007 і до повноліття.
21 липня 2020 року постановою державного виконавця Ушенко Юлії Петрівни було відновлено вказане виконавче провадження.
21 серпня 2020 року представником боржника ОСОБА_5 було отримано вищезазначену постанову та розрахунок про стягнення аліментів від 21.07.2020 по ВП № 8221136/14, з яким не погоджується за таких підстав.
Боржник ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем і з 01.01.2010 перебуває на спрощеній системі оподаткування.
Відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Його зареєстрованим місцем проживання та місцем здійснення підприємницької діяльності є наступна адреса: АДРЕСА_1 . Таким чином, при розрахунку заборгованості має використовуватися середня заробітна плата по м. Умань, Черкаської області. В той час у наданому розрахунку було використано середню заробітну плату для Києва, що є помилковим.
Крім того, до кінця 2015 року аліменти сплачувались вчасно і в повному розмірі.
25.08.2020 боржник сплатив на рахунок Дарницького РВ ДВС у м. Києві 32300 грн. в якості погашення заборгованості по аліментам. 10.09.2020 сплачено 29850 грн., 01.10.2020 сплачено 29400 грн., а 08.10.2020 – 30000 грн. також в рахунок погашення заборгованості, на підтвердження чого надано копії відповідних квитанцій.
Боржник неодноразово просив провести перерахунок розміру заборгованості відповідно до вимог закону та надати йому, але отримав розрахунок заборгованості тільки 06.11.2020, проведений станом на 01.11.2020. 
З вказаним розрахунком не погоджується, оскільки державний виконавець не врахував, що він перебуває на спрощеній системі оподаткування, та не відрахував з розрахунку розміру заборгованості податок на доходи фізичних осіб та розмір військового збору. 
Крім того, скаржник вказує, що до 2015 року він сплачував аліменти належним чином. У 2016 році стягувач залишила територію України та не надала реквізитів для сплати аліментів, в зв`язку з чим він не мав можливості платити. Однак, 25.08.2020 він погасив значну суму заборгованості по аліментах. Дії державного виконавця щодо нарахування заборгованості за період з 2007 по 2015 рік включно вважає неправомірними. 
Просив суд визнати дії головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ушенко Ю.П. щодо здійснення розрахунку заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01.11.2020 по виконанню виконавчого листа № 2-1944-2007р. від 27.07.2007 неправомірними. Зобов`язати останню здійснити розрахунок заборгованості, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (м. Умань Черкаської області) з вирахуванням податків та зборів із показників середньомісячної номінальної заробітної плати штатного працівника та враховуючи відсутність боргу за період до 2015 року включно.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.12.2020 у задоволенні скарги відмовлено.
При цьому, суд виходив з того, що боржник ОСОБА_1 достовірно знав про існування рішення суду про стягнення з нього аліментів та не вживав вчасно всіх необхідних заходів щодо його виконання, а дії головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ушенко Ю.П. були вчинені в рамках виконавчого провадження, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом.
Ухвала оскаржена в апеляційному порядку представником ОСОБА_1 – адвокатом Сандугеєм І.В.
Доводи апеляційної скарги повторюють виклад обставин, вказаних у скарзі на дії державного виконавця. Додатково апелянт зазначає, що суд не надав оцінку доводам скаржника про те, що розрахунок заборгованості необхідно проводити відповідно до вимог ч. 2 ст. 195 СК України (виходячи з середньої заробітної плати працівника по місту Умань Черкаської області, де проживає та веде підприємницьку діяльність боржник) з вирахуванням податків та зборів із показників середньомісячної номінальної зарплатні штатного працівника, крім того, слід врахувати відсутність боргу до 2015 року.
Вказаним доводам суд не надав оцінки, тому ухвалу вважає необґрунтованою. 
Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою скаргу задовольнити повністю.
На апеляційну скаргу надано відзив від Дарницького районного відділу ДВС у м. Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ).
Орган ДВС вважає скаргу необґрунтованою, погоджується з висновками місцевого суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Крім того, на апеляційну скаргу надійшов відзив від представника стягувача ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_2 .
У відзиві зазначено, що дійсне місце перебування, проживання, роботи та здійснення господарської діяльності боржника за даними стягувача є м. Київ. Доводи боржника про відсутність заборгованості до 2015 року не підтверджені належними доказами. Редакція норми ч. 2 ст. 195 СК України, на яку посилається скаржник, вступила в силу 08.07.2017. До цієї дати державний виконавець правильно обраховував заборгованість по аліментах, виходячи із середньої заробітної плати незалежно від прив`язки до будь-якої місцевості. 
До відзиву долучені докази, які не були надані до суду першої інстанції, неподання яких стягувач мотивує тим, що не брала участі у розгляді скарги у суді першої інстанції.
Просить врахувати нові докази, у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
За змістом статей 447, 451 ЦПК України обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.
Частиною першою та третьою статті 71 Закону України 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.
Відповідно до частини восьмої статті 71 вказаного Закону України спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження  мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи обов`язки.
Отже, боржник вправі звернутися до суду зі скаргою  щодо розміру, способу виконання рішення суду зі сплати аліментів у порядку виконання судового рішення.
Апеляційний суд з матеріалів справи встановив такі обставини.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.08.2007 із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.08.2007 до повноліття дитини.
31.08.2007 Уманським міськрайонним судом Черкаської області начальнику відділу ДВС м. Києва було направлено виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_1 для виконання по територіальності, оскільки ОСОБА_1 проживав у м. Києві.
В подальшому, як встановлено матеріалами цивільної справи № 2-1944-07 та матеріалами виконавчого провадження, виконавчий лист по стягненню аліментів з ОСОБА_1 було втрачено при пересилці до ДВС м. Біла Церква та згідно з ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.05.2020 видано дублікат виконавчого листа №2-1944-2007. 21.07.2020 його передано головному державному виконавцю Дарницького РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ушенко Ю.П., яка відновила виконавче провадження.
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 02.11.2020 ВП № 8221136/14 боржником ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 за період з 2007 по 2020 роки було сплачено аліментів: червень 2014 року - 3000 грн.; серпень 2014 р. – 2500 грн.; вересень 2014 р. – 4000 грн.; листопад 2014 р. -1500 грн.; січень 2015 – 1500 грн.; серпень 2020 р. – 32300 грн.; вересень 2020 р. – 29850 грн.; жовтень 2020 р. – 29940 грн. + 30000 грн. Станом на 01.11.2020 заборгованість по аліментам становить 424896,70 грн..
В матеріалах виконавчого провадження відсутні докази про сплату аліментів в інші періоди. Твердження боржника про відсутність заборгованості до 2015 року не підтверджені належними доказами. Матеріали виконавчого провадження містять відомості про те, що станом на 2013 рік ОСОБА_1 працював в ТОВ «ТРИ КИТА» за адресою: вул. Гоголя, 16, м. Біла Церква, Київської обл., тобто мав дохід (заробіток), однак кошти зі сплати аліментів на рахунок виконавчої служби до червня 2014 року не надходили.
За таких підстав, колегія суддів визнає необґрунтованими твердження боржника про відсутність заборгованості по сплаті аліментів за період до 2015 року, оскільки належних доказів на підтвердження таких аргументів не надано. Отже висновок суду першої інстанції щодо безпідставності таких тверджень відповідає матеріалам справи.
Що стосується застосування держаним виконавцем ч. 2 ст. 195 СК України при здійсненні розрахунку заборгованості, то колегія суддів враховує наступне.
Як вбачається з матеріалів справи розрахунок заборгованості від 02.11.2020 проведений державним виконавцем за період з 14.08.2007 по 01.11.2020. 
При цьому, державний виконавець виходив з розміру середньомісячної заробітної плати на одного середньооблікованого працівника по регіонам (у Черкаській обл.), починаючи з 14.08.2007 року по 01.01.2011 року; з 08.07.2017 року по 01.11.2020 року відповідно до змін Сімейного Кодексу України від 08.07.2017 року, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (у Черкаській обл.). 
За період з 01.01.2011 року по 08.07.2017 року розрахунок проведено, виходячи з доходів ФОП ОСОБА_1 , оскільки згідно декларацій про доходи 2011 року та з 01.01.2017 року по 08.07.2017 року дохід 00,00 грн., проводився розрахунок з врахуванням прожиткового мінімуму; 
З 08.07.2017 року по 01.11.2020 року визначено, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (у Черкаській обл.).
Крім того, державний виконавець нараховував заборгованість по аліментам, керуючись нормами ч. 2 ст. 195 Сімейного Кодексу України з 08.07.2017, тобто з моменту коли вона набрала законної сили. А так як закон зворотної сили не має, тому при розрахунку заборгованості державний виконавець дану статтю застосував за період з 2017 по 2020 рік, а період з 2007 року по 2017 рік нарахував згідно із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (у Черкаській обл.) та доходів боржника.
Постановою виконуючого обов`язки начальника Дарницького РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) П. Лапанашвілі від 20.07.2020 р. підтверджено правомірність дій державного виконавця ОСОБА_7 при виконанні виконавчого провадження № 8221136 з примусового виконання виконавчого листа Уманського міськрайонного суду Черкаської області № 2-1944-2007 від 27.08.2007. 
Колегія суддів не погоджується з таким нарахуванням державним виконавцем заборгованості по аліментах.
Державним виконавцем встановлено, що відповідно до свідоцтва про сплату єдиного податку боржник ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 01.01.2010 та з цього моменту перебуває на спрощеній системі оподаткування.
Згідно з частиною другою статті 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Таким чином, державному виконавцю розрахунки заборгованості необхідно проводити відповідно до вимог частини другої статті 195 СК України.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 01 квітня 2019 року у справі № 708/326/18 та постанові від 05 серпня 2020 року у справі №464/6206/18.
Вирішуючи правомірність постанови суду апеляційної інстанції у справі №708/326/18, Верховний Суд в ухвалі від 01.04.2019 вказав, що судами попередніх інстанції правильно зазначено, що розрахунки заборгованості по аліментам необхідно проводити відповідно до вимог частини другої статті 195 Сімейного кодексу України, при чому за правилами закону, які діють на момент проведення розрахунків.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, згідно з якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), відповідно до пункту 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події (факту) застосовується той законом або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Із вказаної норми закону випливає, що розрахунок заборгованості повинен проводитися відповідно до законодавства, яке діяло на час проведення такого розрахунку, тобто станом на 02.11.2020. Отже, редакція норми ч. 2 ст. 195 СК України повинна застосовуватись в редакції на момент здійснення розрахунку.
Встановивши, що боржник ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 01.01.2010 та з цього моменту перебуває на спрощеній системі оподаткування, державний виконавець повинен відповідно до частини другої статті 195 СК України визначити заборгованість по аліментам за цей період, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині неправомірності обрахунку заборгованості по аліментам, виходячи з доходів боржника за період його перебування на спрощеній системі оподаткування.
Аналогічний висновок викладено також у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 368/180/19.
Що стосується посилань апелянта на те, що підрахунок заборгованості за аліментами необхідно здійснювати з вирахуванням податків та зборів із показників середньомісячної номінальної зарплатні штатного працівника, то колегія суддів відхиляє такі твердження як такі, що ґрунтуються на довільному тлумаченні законодавства.
При цьому колегія суддів керується наступним. 
Порядок стягнення аліментів визначається законом (ч . 1 ст. 71 Закону України № 1404-VIII) . 
Заперечуючи наведений розрахунок заборгованих сум, представник боржника посилається на ту обставину, що базовою величиною для встановлення заборгованості слід брати середній заробіток у місцевості проживання зобов`язаної особи, при цьому, з вирахуванням виконавцем із цієї величини розміру податку 19,5%.
Згідно з ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Наведений порядок визначення розміру аліментів передбачений у разі отримання платником доходів, що сплачуються із доходу після утримання обов`язкових податків і зборів, однак, у разі обрахування розміру аліментів, виходячи із розміру середнього заробітку працівника для даної місцевості, таких правил законом не передбачено.
Статтею 195 СК України не передбачено зменшення суми середньомісячного заробітку у даній місцевості на суму видатків, що зазвичай сплачуються із фактично отриманого доходу платника, як це встановлено для платників за приписами частини першої статті 70 цього Закону.
Аналогічні висновки викладені в ухвали Верховного Суду від 14 липня 2020 року (справа № 664/2751/16-ц). 
Отже колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги в цій частині і погоджується лише з доводами скарги щодо неправомірності здійснення державним виконавцем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , який на час виникнення заборгованості перебував на спрощеній системі оподаткування.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає правильним визнати дії державного виконавця неправомірними лише в частині здійснення розрахунку заборгованості по аліментах за час перебування боржника на спрощеній системі оподаткування. Порушення полягає у тому, що розрахунок заборгованості по аліментах боржника фізичної особи-підприємця, що перебуває на спрощеній системі оподаткування, має здійснюватися лише відповідно до частини другої статті 195 СК України.
У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права рішення суду першої інстанції підлягає зміні.
Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Сандугея Ігоря Вікторовича задовольнити частково. 
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2020 року змінити, скасувавши її в частині відмови у визнанні неправомірними дій державного виконавця щодо здійснення розрахунку заборгованості по аліментах за період перебування боржника на спрощеній системі оподаткування. 
В цій частині ухвалити нове рішення.
Скаргу  ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ушенко Юлії Петрівни задовольнити частково.
Визнати дії головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ушенко Юлії Петрівни щодо здійснення розрахунку заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01.11.2020 по виконанню виконавчого листа №2-1944-2007р. від 27.07.2007, виданого Уманським міськрайонним судом Черкаської області, неправомірними в частині здійснення розрахунку заборгованості по аліментах, виходячи з доходу боржника, за час перебування боржника на спрощеній системі оподаткування.
Зобов`язати державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (м. Умань, Черкаської області) за період перебування ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування, відповідно до частини другої статті 195 СК України.
В решті ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складено 19 лютого 2021 року.

Судді