ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

28 січня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/6668/20
Головуючий у першій інстанції – Деркач О. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/242/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Губар В.С., Онищенко О.І. 
секретар: Поклад Д.В.

учасники справи: 
заявник: Акціонерне товариство ”Облтеплокомуненерго”
головний державний виконавець Центрального відділу державної  виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Артеменко Анастасія Петрівна 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” на ухвалу Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12 жовтня 2020 року у справі за скаргою Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” на рішення головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Артеменко Анастасії Петрівни,
                                      
                           В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року Акціонерне товариство ”Облтеплокомуненерго” звернулось до суду з даною скаргою на дії головного державного виконавця, в якій просило: визнати протиправною постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Артеменко А.П. про накладення штрафу за невиконання рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12.11.2018 року у справі №751/5571/18, винесену в межах виконавчого провадження №60109421. У вимогах поданої скарги Акціонерне товариство ”Облтеплокомуненерго” також просило суд скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Артеменко А.П. про накладення штрафу за невиконання рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12.11.2018 року у справі №751/5571/18, винесену в межах виконавчого провадження №60109421.   

Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12.10.2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” на рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Артеменко А.П.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство ”Облтеплокомуненерго” просить скасувати оскаржувану ухвалу Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12.10.2020 року, і направити справу для розгляду до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Доводи апеляційної скарги   Акціонерного   товариства  ”Облтеплокомуненерго”  вказують,  що відмова суду першої інстанції у відкритті провадження у справі за скаргою на рішення державного виконавця є протиправною та викликаною зайвим формалізмом при підході суду до трактування норм права, що визначають підсудність справ за скаргами на рішення державного виконавця. Доводи апеляційної скарги зазначають, що відповідно до статей 447, 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу, як суд першої інстанції. Доводи апеляційної скарги стверджують, що ч.1 статті 74 Закону України ”Про виконавче провадження” передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Доводи апеляційної скарги вказують, що згідно ч.2 п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ”Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах” від 07.02.2014 року №6, справи щодо оскарження постанов, зокрема про стягнення витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до розгляду в порядку цивільного судочинства. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі помилково послався, як на підставу для відмови у відкритті провадження у даній справі, на положення ч.2 статті 74 Закону України ”Про виконавче провадження”, оскільки даною нормою закону встановлено, що в порядку адміністративного судочинства оскаржуються рішення державного виконавця щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі, постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів. Отже, оскарженню в адміністративному суді підлягають рішення не судів, які видали виконавчі документи, а рішення інших органів (посадових осіб). Доводи апеляційної скарги стверджують, що діючим законодавством визначено, що в порядку цивільного судочинства, до суду, який видав виконавчий документ, сторонами виконавчого провадження (стягувач, боржник) оскаржуються постанови державного виконавця, прийняті у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судових рішень. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскарження апелянтом - стороною виконавчого провадження постанови про накладення штрафу, прийнятої державним виконавцем Артеменко А.П. у виконавчому провадженні №60109421 стосовно примусового виконання рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у справі №751/5571/18, відноситься до юрисдикції цивільного суду.

В судовому засіданні апеляційного суду представник Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” - адвокат Іванов В.В. підтримав доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.  

В судове засідання апеляційного суду головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Артеменко А.П., належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.63), не з`явилась. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку. 

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що у жовтні 2020 року Акціонерне товариство ”Облтеплокомуненерго” звернулось до суду з даною скаргою на дії головного державного виконавця, в якій просило: визнати протиправною постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Артеменко А.П. про накладення штрафу за невиконання рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12.11.2018 року у справі №751/5571/18, винесену в межах виконавчого провадження №60109421. У вимогах поданої скарги Акціонерне товариство ”Облтеплокомуненерго” також просило суд скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Артеменко А.П. про накладення штрафу за невиконання рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12.11.2018 року у справі №751/5571/18, винесену в межах виконавчого провадження №60109421 (а.с.2-3).
   
Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12.10.2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” на рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Артеменко А.П.
Як вбачається із оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 12.10.2020 року, відмовляючи у відкритті провадження у справі за скаргою Акціонерного товариства ’’Облтеплокомуненерго’’на рішення державного виконавця, суд першої інстанції з посиланням на приписи статей: 447,448 ЦПК України, ч.2 статті 74 Закону України ”Про виконавче провадження”, ч.1 статті 287 КАС України, дійшов висновку, що оскарження постанови державного виконавця щодо накладення штрафу відноситься до юрисдикції адміністративного суду, оскільки стягнення здійснюється на підставі постанови державного виконавця ВП №60109421 від 09.09.2020 року. За даних обставин, на підставі п.1 ч.1 статті 186 ЦПК України суд першої інстанції вважав за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що відповідно до статей 447, 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу, як суд першої інстанції. Доводи апеляційної скарги стверджують, що ч.1 статті 74 Закону України ”Про виконавче провадження” передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Доводи апеляційної скарги вказують, що згідно ч.2 п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ”Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах” від 07.02.2014 року №6, справи щодо оскарження постанов, зокрема про стягнення витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до розгляду в порядку цивільного судочинства. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі помилково послався, як на підставу для відмови у відкритті провадження у даній справі, на положення ч.2 статті 74 Закону України ”Про виконавче провадження”, оскільки даною нормою закону встановлено, що в порядку адміністративного судочинства оскаржуються рішення державного виконавця щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі, постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів. Отже, оскарженню в адміністративному суді підлягають рішення не судів, які видали виконавчі документи, а рішення інших органів (посадових осіб). Доводи апеляційної скарги стверджують, що діючим законодавством визначено, що в порядку цивільного судочинства, до суду, який видав виконавчий документ, сторонами виконавчого провадження (стягувач,боржник) оскаржуються постанови державного виконавця, прийняті у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судових рішень. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскарження апелянтом - стороною виконавчого провадження постанови про накладення штрафу, прийнятої державним виконавцем Артеменко А.П. у виконавчому провадженні №60109421 стосовно примусового виконання рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у справі №751/5571/18, відноситься до юрисдикції цивільного суду.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 12.10.2020 року, виходячи із наступного.   

Відповідно до приписів п.1 ч.1 статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Частиною першою статті 74 Закону України ”Про виконавче провадження” регламентовано, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. 
Відповідно до ч.1 статті 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. 

Апеляційний суд враховує наступне.
Статтею 124 Конституції України регламентовано, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно ч.1 статті 18 ЦПК України, яка регламентує обов`язковість судових рішень, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами.
Таким чином, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР ”Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції”.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, і позови, які виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Згідно зі статтею 1 Закону України ”Про виконавче провадження”, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини другої статті 63 Закону України ”Про виконавче провадження”, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Отже, висловлювання ”судом, встановленим законом” зводиться не лише до правової основи самого існування ”суду”, але і дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто, охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (ч.1 статті 287 КАС України).

Необхідно зазначити, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України ”Про виконавче провадження”.
Згідно з частиною першою статті 74 Закону України ”Про виконавче провадження”, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
При цьому, відповідно до частини другої статті 74 Закону України ”Про виконавче провадження”, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України ”Про виконавче провадження” закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі, судом якої юрисдикції, вони видані.
До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 06 червня 2018 року у справі №921/16/14-г/15, провадження №12-93гс18, від 28 листопада 2018 року у справі №2-01575/11, провадження №14-425цс18, від 19 лютого 2020 року у справі №382/389/17, провадження №11-1009апп19.

Тобто, юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.  

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції, з посиланням на приписи норм права, які регламентують спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку відносно того, що в даному випадку оскарження постанови державного виконавця щодо накладення штрафу відноситься до юрисдикції адміністративного суду, оскільки стягнення здійснюється на підставі постанови державного виконавця ВП №60109421 від 09.09.2020 року. За даних обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті провадження у справі за скаргою Акціонерного товариства ’’Облтеплокомуненерго’’ на рішення державного виконавця, на підставі п.1 ч.1 статі 186 ЦПК України, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
    
Приймаючи до уваги викладене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 12.10.2020 року, постановленої на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини. 

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12.10.2020 року, - залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                  
                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” залишити без задоволення.

Ухвалу Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                            Судді: