ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 1.380.2019.007108
адміністративне провадження № К/9901/33375/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу №  1.380.2019.007108
за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду (колегія у складі суддів: Р. П. Сеник, Р. В. Кухтей, Р. Б. Хобор) від 10 листопада 2020 року,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. Головне управління ДПС у Львівській області звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить задовольнити позов ГУ ДПС у Львівській області та стягнути до бюджету з ОСОБА_1 податковий борг в сумі 59016,22 грн. 
2. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року позов задоволено.  Повне судове рішення складено 18 лютого 2020 року.
3. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 13 жовтня 2020 року оскаржив його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги.
4. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху, заявнику надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху шляхом направлення до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із наведенням поважних підстав його пропуску.
5. На виконання вимог вказаної ухвали у встановлений судом строк, скаржником подано до суду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, яке обґрунтоване тим, що позивач про наявність судового рішення дізнався випадково з Єдиного державного реєстру судових рішень та відразу 16 вересня 2020 року повідомив свого адвоката, який в свою чергу ознайомився з матеріалами справи та отримав оскаржуване рішення.
6. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року у справі №  1.380.2019.007108.
7. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, відповідач 02 грудня 2020 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
8. Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2020 року відкрито провадження за касаційною скаргою відповідача та встановлено десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу.
9. 20 січня 2021 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.
10. Ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
ІІ. ОЦІНКА СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
11. Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що того, що посилання представника відповідача у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення, а саме те, що позивач про наявність судового рішення дізнався випадково з Єдиного державного реєстру судових рішень та відразу 16 вересня 2020 року повідомив свого адвоката спростовується матеріалами справи та не свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне провадження.
IІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
12. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у справі.
13. Доводи касаційної скарги є аналогічними обґрунтуванням його клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, зокрема скаржник зазначає, що відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час про розгляд справи у суді першої інстанції. При цьому, судове рішення суду першої інстанції не було вручено відповідачу належним чином, оскільки судове засідання відбулось у його відсутності, підтверджене цьому є копія конверта з рекомендованим повідомленням, яке було повернуто до Львівського окружного адміністративного суду. /Причини повернення: інші причини, що не дали змогу виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення/. А також, відповідно до матеріалів справи, за заявою представника позивача про отримання повного тексту судового рішення суду першої інстанції, яке подано 31 серпня, отримав повний текст рішення лише 16 вересня 2020 року, а тому, скаржник вважає, що апеляційну скаргу було подано 13 жовтня 2020 року у належний строк.
ІV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
14. Верховний Суд, переглянувши оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, виходить з такого.
15. Згідно з пунктом 6 частини третьої статті 2 КАС України забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства.
16. Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Цим конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
17. За змістом частини першої статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
18. Разом із тим, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (частина 2 статті 44 КАС України).
19. За приписами частини першої статті 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
20. Відповідно до приписів статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:
1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
21. При цьому за приписами частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
22. Відповідно до частини третьої статті 298 КАС апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
23. За правилом пункту 4 частини першої статті 299 КАС суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
24. Отже, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою після закінчення строків, установлених статтею 295 КАС України, та якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановлюється ухвала.
25. Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення викликано, насамперед, специфікою публічно-правових спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у адміністративно-правових відносинах.
26. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, котрі підтверджені належними доказами.
27. Процесуальний строк звернення до суду передбачає забезпечення принципу правової визначеності і є гарантією захисту прав сторін спору. Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду або апеляційного оскарження, суди повинні надавати оцінку причинам, що зумовили пропуск такого строку.
28. Як вбачається з матеріалів адміністративної справи ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали подати суду відзив на позовну заяву. 
29. Надіслана на адресу ОСОБА_1 зазначеною у позовній заяві, яка співпадає з адресою, вказаною Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області, рекомендованим листом № 7901826920915 копія вказаної ухвали була повернута на адресу суду з відміткою органу поштового зв`язку «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». 
30. Отже, відповідач подав апеляційну скаргу 13 жовтня 2020 року на рішення суду від 13 лютого 2020 року, яке прийнято за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, проте розгляд справи відбувся без участі відповідача. При цьому, у матеріалах адміністративної справи відсутні достовірні відомості про обізнаність відповідача про початок розгляду цієї адміністративної справи, що підтверджуємся конвертом з рекомендованим повідомленням, яке було повернуто до Львівського окружного адміністративного суду /Причини повернення: інші причини, що не дали змогу виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення/.
31. Водночас, відповідно до супровідного листа суду першої інстанції щодо направлення на адресу учасників справи копій рішення Львівського окружного адміністративного суду датовано 18 лютого 2020 року, проте знову ж таки копію спірного рішення відповідач не отримував, що підтверджується конвертом з рекомендованим повідомленням, яке було повернуто до Львівського окружного адміністративного суду /Причини повернення: інші причини, що не дали змогу виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення/.
32. Після того, як відповідач випадково дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень про рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року відразу 16 вересня 2020 року повідомив свого адвоката, який в свою чергу 21 серпня 2020 року звернувся до суду першої інстанції з заявою про ознайомився з матеріалами справи та 16 вересня 2020 року отримав повний текст оскаржуваного рішення.
33. Відповідно до частини п`ятої статті 251 КАС України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
34. Пунктами 1, 3 частини шостої статті 251 КАС України встановлено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день вручення судового рішення під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення
35. Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє відповідно до частини шостої статті 251 КАС України.
36. Верховний Суд зазначає, що у розумінні КАС України, надзвичайно важливим в аспекті реалізації учасником справи права на апеляційне оскарження є дотримання судом першої інстанції порядку належного повідомлення сторін про дату, час розгляду справи, а також проголошення та вручення (надсилання) копій судових рішень, визначеного частиною другою статті 251 КАС України. Недотримання судом першої інстанції цього порядку може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, з урахуванням інших фактичних обставин.
37. Європейський суд з прав людини в Рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.
38. У рішеннях від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
39. У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
40. Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції мав перевірити реальну обізнаність відповідача про розгляд справи, а також дотримання судом першої інстанції порядку вручення (надсилання) учасникам справи повісток, копій судових рішень, та надати оцінку своєчасності подання ним апеляційної скарги після дати отримання представником копії судового рішення.
41. Отже, Верховний Суд указує на передчасність висновків суду апеляційної інстанції про неповажність причин пропуску скаржником строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим у суду були відсутні законні підстави для залишення позовної заяви без руху.
42. Враховуючи викладене, Восьмий апеляційний адміністративний суд, ухваливши рішення від 10 листопада 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження, порушив норми процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, у зв`язку з чим це рішення підлягає скасуванню.
43. Частиною першою статті 353 КАС України передбачено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
44. Згідно частини четвертої статті 353 КАС України встановлено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
45. Відповідно до частини п`ятої статті 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
46. Враховуючи зазначене, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року скасувати, а справу № 1.380.2019.007108 направити для продовження розгляду до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                 М. М. Яковенко

Судді                                                                                                    І. В. Дашутін

                                                                                                    О. О. Шишов