У Х В А Л А

5 лютого 2021 року
м. Київ
провадження № 13-11зво21
Суддя Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_1 перевірила заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд за виключними обставинами на підставі п. 2 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) вироку Апеляційного суду Чернігівської області від 8 серпня 2003 року та ухвали Верховного Суду України від 18 листопада 2003 року і
встановила:
Як убачається з матеріалів провадження за заявою, вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 8 серпня 2003 року, з урахуванням ухвали Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 11 квітня 2017 року (про приведення вироку у відповідність до нового кримінального закону), ОСОБА_2 було засуджено за  ч. 3 ст. 15 і ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 15 і пунктами 1, 9 ч. 2 ст. 115, п. 9 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України до покарання у виді довічного позбавлення волі. Зазначений вирок Верховний Суд України своєю ухвалою від  18 листопада 2003 року залишив без зміни.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) у рішенні від 10 грудня 2020 року в  справі «Лопата та інші проти України» (заяви № 84210/17 та 23 інших, у тому числі ОСОБА_2 ) констатував порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і  основоположних свобод (далі – Конвенція) стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення. ЄСПЛ також постановив, що визнання існування порушення становить достатню справедливу сатисфакцію. 
Посилаючись на вказане рішення ЄСПЛ, ОСОБА_2 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі – Велика Палата) із заявою про перегляд за виключними обставинами рішень національних судів. На думку заявника,констатоване порушення Конвенції є підставою для зміни оскаржених рішень та пом`якшення засудженому покарання до позбавлення волі на певний строк. Вважає, що призначення заходу примусу у виді довічного позбавлення волі є неправомірним через відсутність остаточного строку його закінчення. 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК установлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, є виключною обставиною.
Частиною 5 ст. 33 КПК передбачено, що кримінальне провадження за виключними обставинами здійснюється з підстави, визначеної п. 2 ч. 3 ст. 459 цього Кодексу, – Великою Палатою.
Статтею 462 КПК регламентовано вимоги до заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами. Згідно з п. 5 ч. 2 зазначеної статті заявник має навести обґрунтування наявності таких обставин. 
Проте в поданій заяві ОСОБА_2 не наводить обґрунтування того, що констатоване ЄСПЛ порушення вплинуло на справедливість засудження та обраного у конкретному провадженні заходу примусу у виді довічного позбавлення волі. Як убачається зі змісту заяви, у ній висловлюється незгода з судовими рішеннями поза зв`язком із позицією ЄСПЛ, яка стосується механізмів не індивідуального, а  загального характеру, зокрема, запровадження в Україні процедур, які  би  на  законодавчому рівні забезпечували у перспективі можливість звільнення або дострокового звільнення осіб, засуджених до довічного ув`язнення.
Відповідно до ч. 3 ст. 464 КПК до заяви про перегляд судового рішення за  виключними обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 цього Кодексу, застосовуються правила ч. 3 ст. 429 КПК.
Ураховуючи викладене, недоліки заяви про перегляд судового рішення за  виключними обставинами позбавляють можливості вирішити питання про  відкриття провадження, що є підставою для залишення заяви без руху та надання строку для усунення допущених недоліків.
Керуючись статтями 429, 462, 464 КПК, суддя
постановила:
Заяву ОСОБА_2 про перегляд за виключними обставинами на підставі п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК вироку Апеляційного суду Чернігівської області від 8 серпня 2003 року та ухвали Верховного Суду України від 18 листопада 2003 року залишити без руху.
Установити ОСОБА_2 строк для усунення недоліків – п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі неусунення недоліків у вказаний строк заяву буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя Великої Палати
Верховного Суду                                                                                               ОСОБА_1