Ухвала
 
12 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 742/3590/17
провадження № 61-1155ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року та касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 вересня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ нерухомого майна,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ нерухомого майна.
 
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що після смерті батька ОСОБА_5 та на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 липня 2016 року вона є власником 5/12 частини житлового будинку та земельної ділянки, що раніше належали її батьку. Відповідачу належить на праві власності 7/12 частини спірного будинку та земельної ділянки, при цьому пропозиція ОСОБА_4 про поділ майна у добровільному порядку відповідачем залишена без відповідного реагування, що стало підставою для звернення до суду.
 
З урахуванням уточнень позивач просила в рахунок 5/12 частини виділити їй в будинку, який розташований на АДРЕСА_1 , кімнати, які на плані будівлі «А-1» позначені цифрами 1-2 площею 13,5 кв. м та 1-3 площею 13,7 кв. м, загальною площею 27,2 кв. м; в рахунок 5/12 частин сараю, що на схематичному плані земельної ділянки позначений на технічному плані літерою 
Б-1, виділити ОСОБА_4 8,437 кв. м сараю та виділити їй 5/12 частини земельної ділянки, що складає 0,0122 га; обов`язок замурувати двері з приміщення 1-1 у приміщення 1-2 спірного будинку покласти на неї; визнати за нею право власності на виділене майно, визнавши його окремим самостійним об`єктом нерухомого майна; виділити ОСОБА_1 у рахунок 7/12 частини будинку приміщення: 1-1 площею 
10,1 кв. м, 1-4 площею 12,7 кв. м, 1-5 площею 7,7 кв. м, 1-6 площею 4,7 кв. м, 1-7 площею 1,3 кв. м, 1-8 площею 2,1 кв. м, загальною площею 38,6 кв. м; у рахунок 7/12 частин надвірних будівель та споруд виділити ОСОБА_1 11,809 кв. м сараю, позначеного на технічному плані літерою Б-1; у рахунок 7/12 частин земельної ділянки виділити ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0171 га. 
 
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 вересня 
2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 .
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, яка просила провести поділ будинку та земельної ділянки, не залучила до участі у справі співвласника житлового будинку ОСОБА_3 як співвідповідача.
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 вересня 2019 року скасовано. Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ нерухомого майна задоволено. Виділено ОСОБА_4 у рахунок 5/12 або (42/100) частини домоволодіння на 
АДРЕСА_1 відповідно до варіанту 2 розподілу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, додатки 3, 4 до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 червня 2019 року № 4938 - 4940/18-24: кухню 1-2, площею 
13,5 кв. м, вартістю 34 030,00 грн; кімнату 1-2, площею 13,7 кв. м, вартістю 
22 763,00 грн; всього по житловому будинку: 27,2 кв. м, вартістю 56 793, 00 грн. По надвірним будівлям та спорудам: 1/2 частини огорожі вартістю 1 417,00 грн, всього по надвірним будівлям вартістю 1 417,00 грн. Всього по житловому будинку та надвірним будівлям ОСОБА_4 виділено: 27,22 кв. м, вартістю 58 210, 00 грн. Визнано за ОСОБА_4 право власності на зазначене майно. Відхилення від ідеальної частки ОСОБА_4 складає: по площі на 27,42 - 27,2 = 0,22 кв. м менше; по вартості на 59 019,00 грн - 58 210,00 грн = 809,00 грн менше. Арифметична частка згідно з варіантом по вартості: 0,38. Виділено ОСОБА_1 у рахунок 7/12 (58/100) частини домоволодіння на АДРЕСА_1 відповідно до варіанту 2 розподілу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, додатки 3,4 до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 червня 2019 року 
№ 4938-4940/18-24: передпокій 1-1, площею 10,1 кв. м, вартістю 25 460,00 грн; 
 кімнату 1-4, площею 12,7 кв. м, вартістю 21 101,00 грн; кімнату 1-5, площею 7,7 кв. м, вартістю 12 794,00 грн; коридор 1-6, площею 4,7 кв. м, вартістю 8 219,00 грн; 
1-7 прим. автоматичної системи опалення (котельня), площею 1,3 кв. м, вартістю 
2 273,00 грн; ванну 1-8, площею 2,1 кв. м, вартістю 3 673,00 грн; всього по житловому будинку: 38,6 кв. м, вартістю 73 520,00 грн. По надвірним будівлям та спорудам: 
1/2 частини огорожі вартістю 1 416,00 грн;  сарай Б вартістю 8 499,00 грн; всього по надвірним будівлям та спорудам вартістю 18 413,00 грн. Всього по житловому будинку та надвірним будівлям ОСОБА_1 виділено: 38,6 кв. м, вартістю 83 435,00 грн. Визнано за ОСОБА_1 право власності на зазначене майно. Відхилення від ідеальної частки ОСОБА_1 складає: по площі на 38,38 - 38,6 = 0,22 кв. м. більше; по вартості на 82 626,00 грн - 83 435,00 грн = 809,00 грн більше. Арифметична частка згідно з варіантом по вартості: 0,62. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 компенсацію в розмірі 809,00 грн за отримання надлишку при розподілі на 5/12 та 7/12 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 . Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які виділені співвласникам у житловому будинку, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 необхідно провести такі ремонтно-будівельні роботи: влаштувати дверний вхідний прорізь замість віконного; влаштувати тамбур входу; демонтувати та закласти дверні прорізи між приміщеннями 1-1 та 1-2. Лінія розподілу горища житлового будинку проходить по лінії розподілу першого поверху. При необхідності по лінії розподілу горища влаштувати перегородку. Схема розподілу житлового будинку згідно з варіантом 2, додатки 3 та 4. Виділено ОСОБА_4 відповідно до варіанту 2 розподілу земельної ділянки, додаток № 4 до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 червня 2019 року № 4938-4940/18-24: земельну ділянку, яка обмежена лініями розподілу, які проходять через точки 1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-1: точка 1 знаходиться на відстані 1,82 м від стіни будинку до точки 2, довжиною 4,45 м; від точки 2 до точки 3, довжиною 4,51 м; від точки 3 по лінії розподілу житлового будинку до точки 4, яка знаходиться на межовій лінії (на відстані 0,75 м від стіни будинку); від точки 4 до точки 5, довжиною 6.62+8,31+6,74 м:- від точки 5 до точки 6, довжиною 3,88+2,38 м; від точки 6 до точки 7, довжиною 7,44 м; від точки 7 до точки 8, довжиною 6,56 м; від точки 8 до точки 9, довжиною 15,18 м; від точки 9 до точки 10, довжиною 2,72 м;- від точки 10 до точки 11, довжиною 5,46 м; від точки 11 до точки 1, довжиною 1,0 м; в тому числі накласти земельний сервітут на ділянку обмежену точками 1-2-3-10-11-1 та площею 9,8 кв. м. Загальна площа земельної ділянки - 122,00 кв. м, у тому числі земельний сервітут - 9,8 кв. м (для проходу). Визнано за ОСОБА_4 право власності на зазначену земельну ділянку. Виділено 
ОСОБА_1 відповідно до варіанту 2 розподілу земельної ділянки, додаток № 4 до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 червня 2019 року № 4938-4940/18-24, земельні ділянки: перша ділянка площею 58,4 кв. м, на якій знаходиться частина житлового будинку, та яка обмежена лініями розподілу, які проходять через точки 1-2-3-12-1:
точка 1 знаходиться на відстані 1,82 м від стіни будинку до точки 2, довжиною 
4,45 м; від точки 2 до точки 3, довжиною 4,51 м; від точки 3 по лінії розподілу житлового будинку до точки 12, яка знаходиться на лінії розподілу житлового будинку між квартирами 1 та 2; від точки 12 до точки 1, довжиною 12,49+0,41 + 1,82 м; друга ділянка площею 112,6 кв. м, яка обмежена лініями розподілу, які проходять через точки 11-13-8-9-10-11: від точки 11 до точки 13, довжиною 13,07 м; від точки 13 до точки 8, довжиною 7,86 м; від точки 8 до точки 9, довжиною 15,18 м; від точки 9 до точки 10, довжиною 2,72; від точки 10 до точки 11, довжиною 5,46 м. Загальна площа земельної ділянки 58,4 + 112,6 = 171,00 кв. м. Визнано за ОСОБА_1 право власності на зазначені земельні ділянки. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не узгоджуються із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні відносини, при цьому має місце неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи. Поділ спірного будинку та земельної ділянки між сторонами у справі жодним чином не впливає на права та обов`язки ОСОБА_3 , оскільки вона є власником іншого об`єкта житлової нерухомості. Із урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності, найбільш раціональним є варіант 2 розподілу будинковолодіння, що визнаний висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, оскільки зазначений варіант розподілу будинковолодіння передбачає менший розмір грошової компенсації, ніж варіант 1.
 
22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 вперше звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто, у зв`язку з невиконанням у повному обсязі вимог ухвали Верховного Суду від 16 листопада 2020 року про залишення касаційної скарги без руху.
 
20 січня 2021 року особа, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_3 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 вересня 2019 року на постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
26 січня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вдруге звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову у цій справі є поділ нерухомого майна.
 
Позовна вимога майнового характеру - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну, а категорію майнових спорів складають, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно, на володіння майном і будь-які форми його використання на договірній чи позадоговірній основі. 
 
Таким чином, позовна вимога про поділ будинковолодіння та земельної ділянки є майновою, оскільки за своєю правовою природою пов`язана з володінням майном.
 
Судами встановлено, що вартість спірного будинку становить 142 454,00 грн. Зі змісту клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та доданого до касаційної скарги висновку оцінювача вбачається, що вартість спірної земельної ділянки становить 19 490,00 грн.
 
Вартість всього спірного майна, про поділ якого заявлено вимогу, становить 161 944,00 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.
 
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими з урахуванням того, що практика розгляду судами таких спорів є усталеною. 
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на неврахування апеляційним судом правового висновку, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), згідно з яким визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
 
Доводам заявника про те, що оскаржуване судове рішення стосується прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків ще одного співвласника оспорюваного будинковолодіння, який не був залучений до участі у справі, надана належна оцінка під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, тоді як питання встановлення належності відповідачів не є питанням права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, відповідно доводи касаційної скарги про те, що у цій малозначній справі наявні підстави, визначені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є безпідставними. 
 
Касаційна скарга ОСОБА_3 не містить посилання на підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року та касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 вересня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду 
від 24 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ нерухомого майна відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик