ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/372/21 Справа № 208/30/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Забєліна О. Л. Суддя у 2-й інстанції - Онушко Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 березня 2021 року                                                                м. Дніпро
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Онушко Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 лютого 2021 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює фізичною особою-підприємцем, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
якою його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції змінити в частині накладення адміністративного стягнення.
Просив залишити адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн та не позбавляти його права керування транспортними засобами.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд, призначаючи покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом, не в повній мірі врахував всі обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення.
Зазначив, що суд не врахував, що він зареєстрований фізичною особою-підприємцем, транспорт використовує для здійснення своєї підприємницької діяльності, має на утриманні неповнолітню дитину та дружину, яка не працює і не має ніяких доходів, надає матеріальну допомогу матері дружини. 
Стверджує, що позбавлення права керування транспортними засобами поставить його сім`ю в скрутне матеріальне становище.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. 
Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, 20 грудня 2020 року о 16 годині 50 хвилин в м.Кам`янське по вул.Ковалевича 3, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Hyundai H1, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно із ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Відповідно до постанови суду першої інстанції, при накладенні стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік судом було враховано характер і обставини вчиненого правопорушення, особу винного, ступінь його вини, майновий стан та щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання.
Такий висновок суду першої інстанції відповідає меті застосування стягнення, якою є виховання особи, яка вчинила правопорушення, та запобігання скоєння нею нових правопорушень.
Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.
Вважаю, що наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 про визнання ним вини, щире каяття та необхідність використання транспорту для роботи і в побуті, не є підставами для пом`якшення стягнення, оскільки санкція ч.1 ст.130 КУпАП є безальтернативною, та не передбачає накладення стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, а тому вважаю, що саме стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік буде необхідним та достатнім для попередження вчинення ним нових правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Враховуючи вищевикладене, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а постанова Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 лютого 2021 року повинна бути залишена без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 лютого 2021 року – залишити без задоволення.
Постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 лютого 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя          Н.М. Онушко