УХВАЛА

11 січня 2021 року 
м. Київ

Справа №  912/831/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Булгакової І. В.(головуючий), Бенедисюка І. М. та  Малашенкової Т.М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1  (далі  - ОСОБА_1 )
на рішення господарського суду Кіровоградської області від 19.08.2020 та 
постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.11.2020 
за позовом публічного акціонерного товариства "Державний Ощадний банк України"
до  ОСОБА_1 
про стягнення 431  239,00 грн, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватне підприємство "Спецзовнішкомплект",

ВСТАНОВИВ:
18.12.2020 (згідно з відміткою на конверті) ОСОБА_1 звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною на рішення господарського суду Кіровоградської області від 19.08.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.11.2020 у справі №  912/831/19. 
Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Аналогічне положення закріплено і у частині першій статті 17 ГПК України, яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятисот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2020 року становить 2  102,00 грн
Предметом позову у даній справі є стягнення 431  239,00 грн за договором кредитування, а, отже, ціна позову у даній справі не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у підпунктах "а", "б", "в" та "г" цієї ж норми. 
Звертаючись до суду касаційної інстанції, ОСОБА_1 посилається на те, що справа має виняткове для нього значення, оскільки в провадженні апеляційного господарського суду перебуває аналогічна справа №912/832/19 за його ж апеляційною скаргою, предметом розгляду якої є стягнення з останнього  заборгованості на загальну суму 10  807979,55 грн. На думку скаржника обставини двох справ є ідентичними (відрізняються лише номером кредитного договору та сумою стягнення), тому розгляд цієї справи та формування в ній певної правової позиції матиме наслідком ухвалення аналогічного рішення у справі №912/832/19, у зв`язку з чим зі скаржника у сукупності буде стягнено суму  понад 11  000 000 грн, що є досить значною сумою для останнього, стягнення якої призведе до скрутного фінансового становища, так як зазначена сума перевищує сумарний дохід скаржника за 2019 рік, що, на його думку, може бути підставою для перегляду цієї справи в касаційному порядку.
Втім, аналіз оскаржуваних судових рішень та посилання скаржника на існування у провадженні апеляційного господарського суду іншої аналогічної справи не дають підстав для висновку про те, що саме ця справа має виняткове для нього значення, оскільки такі посилання ґрунтуються на припущеннях скаржника щодо результатів розгляду судом іншої справи. Також безпідставними є посилання скаржника на винятковість значення справи, з тих підстав що розмір стягнутих коштів за рішеннями судів попередніх інстанцій перевищує його сумарний дохід за 2019 рік, так як він самостійно несе ризики господарської діяльності, неотримання доходу від такої діяльності не звільняє скаржника від обов`язку виконання взятих на себе зобов`язань.
Інші доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями та переоцінки встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". 
Водночас Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, тому що в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності". 
Отже, враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не містить обґрунтувань, які можуть бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.
Крім того, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною ОСОБА_1 на рішення господарського суду Кіровоградської області від 19.08.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.11.2020 у цій справі, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись частиною п`ятою статті 12, статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення господарського суду Кіровоградської області від 19.08.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.11.2020 у справі №  912/831/19.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя                                                                                                    І. Булгакова

Суддя                                                                                                    І. Бенедисюк

Суддя                                                                                                    Т. Малашенкова