ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 січня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/4267/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
за участю секретаря судового засідання Волкової К.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року (головуючий суддя Сацький Р.В.)
у справі  № 280/4267/19
за позовом   фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 
до  Головного управління ДПС у Запорізькій області
про  визнання протиправними та скасування рішення від 06.06.2019 №0061065607 та вимоги від 02.07.2019 №Ф-55742-56, - 
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до   Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому п просив:
- скасувати рішення відповідача від 06.06.2019 про застосування штрафної санкції та нарахування пені №0061065607 на загальну суму 18319,65 грн за несвоєчасне перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;
- скасувати вимогу №Ф-55742-56 від 02.07.2019 про сплату боргу на загальну суму 18319,65 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що прийняте відповідачем рішення про застосування штрафної санкції та нарахування пені    від 06.06.2019 № 0061065607 на загальну суму 18319,65 грн. позивач оскаржив в адміністративному порядку, проте незважаючи на це, відповідач прийняв та направив позивачу вимогу про сплату боргу недоїмки № Ф-55742-56 від 02.07.2019 на загальну суму 18319,65 грн. По суті прийнятого відповідачем рішення позивач зазначає, що  якщо платник подав до банку платіжне доручення про сплату ЄСВ, банк прийняв такий платіж і через чотири робочі дні такий платіж не повернувся до платника, то ЄСВ вважається таким, що сплачений вчасно і у повному розмірі. Посилання органу ДПС на те, що ЄСВ надійшло на неправильний рахунок у Державному Казначействі (або його відділенні), є безпідставними.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.12.2019 позов задоволено в повному обсязі.
Суд за встановлених у справі обставин, посилаючись на  ст. 22 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»,  дійшов висновку, що  позивач своєчасно сплатив єдиний внесок на обов`язкове державне соціальне страхування, відтак рішення про застосування штрафних санкцій від 06.06.2019 №0061065607  підлягає скасуванню. Оскільки контролюючий орган прийняв вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму боргу, на яке і було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 06.06.2019 №0061065607, яке в ході розгляду даної справи визнано судом безпідставним та таким, що підлягає скасуванню, оскаржувана вимога також підлягає скасуванню.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично мотивована незгодою з висновками суду першої інстанції. Відповідач зазначає, що позивачем пропущений строк звернення до суду із оскарженням спірної вимоги. Також вказує, що у зв`язку з судовим оскарженням позивачем рішення від 06.06.2019 №0061065607 зупинено строк сплати штрафних санкцій у сумі 18319,65 грн. Приведено у відповідність облікову картку платника податків, відповідно до якої станом на 17.09.2019 відсутня недоїмка з єдиного внеску на суму 18319,65 грн. через судове оскарження рішення про застосування про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 06.06.2019 №0061065607 на загальну суму 18319,65 грн. При цьому відповідач стверджує, що зазначені рішенні прийняті контролюючим органом на підставі вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання відповідач повідомлений судом належним чином. 
Відповідач подав письмове клопотання про розгляд справи без участі його представника, на задоволенні апеляційної скарги наполягає. 
Позивач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, відповідно до поданого письмового відзиву просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. 
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрований є фізичною особою-підприємцем з 06.08.2015, про що внесений запис №21010000000026163 від 06.08.2015; 06.08.2015 взятий на облік як платників податків та як платник єдиного внеску.
06.06.2019 відповідачем прийнято рішення №0061065607 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 18319,65 грн., з них штраф - 3934,49 грн. та пеня - 14385,16 грн. 
Рішення направлено на адресу позивача 08.06.2019, отримано ним 10.06.2019.
Підставою для прийняття означеного рішення стали такі обставини.
Позивачем поданий звіт «Про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за грудень 2015 року, згідно якому визначено суму єдиного внеску 4252,50 грн.
Зазначена сума сплачена платником 28.12.2015, проте на рахунок єдиного внеску з кодом 71040000, у зв`язку з чим станом на 20.01.2016 за даними відповідача у  ФОП ОСОБА_1 виникла недоїмка у сумі 4252,50 грн. 
Позивачем поданий звіт «Про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за червень 2017 року, згідно якому визначено суму єдиного внеску 15420,24  грн.
Зазначена сума сплачена платником 04.07.2017, проте на рахунок єдиного внеску з кодом 71040000, у зв`язку з чим станом на 20.07.2017 за даними відповідача у  ФОП ОСОБА_1 виникла недоїмка у сумі 15420,24  грн. 
01.03.2019 позивач звернувся до Мелітопольського управління ГУ ДПС у Запорізькій області з заявою від 01.03.2019 (вх. № 13511/ФОП від 01.03.2019), в якій зазначив про необхідність перерахувати помилково сплачені кошти у розмірі 19672,44 грн. на належні рахунки, а саме: з розрахункового рахунку НОМЕР_1 на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 у сумі 19672,44 грн., оскільки платіжними дорученнями № 2 від   26.12.2015 сплачено ЄСВ в сумі 4252, 20 грн. та № 7 від 03.07.2017 сплачено ЄСВ в сумі 15420,20 грн. на рахунок казначейства НОМЕР_1 .
На виконання Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 № 6, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», посадовими особами Мелітопольського управління ГУ ДПС у Запорізькій області опрацьовано заяву позивача, підготовлено висновки про перерахування коштів від 21.03.2019 №6930-56 та 25.03.2019 відповідно до інтегрованої картки платника кошти позивача були перераховані на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 .
Таким чином, відповідач встановив, що заборгованість у повному обсязі погашена 25.03.2019 шляхом проведення переведення  коштів з одного рахунку на інший, внаслідок чого дійшов висновку  про застосування до позивача штрафних санкцій та пені відповідно до ст.25 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
02.07.2019 у зв`язку з несплатою визначеної рішенням від 06.06.2019 №0061065607 суми та наявністю у позивача недоїмки з єдиного внеску станом на 30.06.2019 за даними облікової картки платника податків, Головним управлінням ДПС у Запорізькій області сформовано  вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- 55742-56 на загальну суму недоїмки 18319,65 грн.  
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про протиправність оскаржуваних рішення та вимоги. 
Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI встановлено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. 
За правилами ч.5 ст.9 Закону № 2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).
Відповідно до  абз.1 ч.7 ст.9 Закону № 2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. 
Згідно з абз.1, 3 ч.8 ст.9 Закону № 2464-VI в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати  єдиний  внесок,  нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Платники єдиного внеску, зазначені у  пункті 4  частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Згідно з ч. 10 ст. 9 Закону № 2464 днем сплати єдиного внеску вважається у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів. 
За визначенням п.1 ч.1 ст.6 Закону № 2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч.10 ст.25 Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. 
За приписами п.2 ч.11 ст.25 Закону № 2464-VI  орган доходів і  зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску  накладається  штраф  у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Отже, правовим наслідком несвоєчасної сплати сум єдиного внеску для платника податків є застосування до нього штрафних санкцій та нарахування пені.
Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується (ч.16 ст.25 Закону № 2464-VI).
В спірному випадку, як встановлено судом, відповідачем не спростовано,  сплата ЄСВ за грудень 2015 року та червень 2017 року позивачем здійснена своєчасно, кошти фактично надійшли до бюджету.
Невірне зазначення позивачем номеру рахунку у платіжних дорученнях і, як наслідок, сплата коштів на  неправильний рахунок не може бути свідченням порушення ним законодавства про збір та облік єдиного внеску і не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання з ЄСВ у визначений законодавством строк.
Відповідно до ч.6 ст.9 Закону №2464-VI  для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску.
Обслуговування коштів єдиного внеску здійснюється згідно з  положенням про рух коштів, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Як правильно  вказано судом першої інстанції, відповідно до наведених норм Закону №2464-VI та Положення про рух коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Мінфіну України № 54 від 12.03.2016, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 02.03.2016 за № 330/28460, розподіл коштів, що надійшли на рахунки органів ДФС у Казначействі (та його відділеннях), здійснює  Державне Казначейство.
Статтею 45 Бюджетного кодексу України  (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном). Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.
Відповідно до розділу І Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 № 122, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 липня 2002 року за № 594/688, єдиний казначейський рахунок  - це  консолідований рахунок, відкритий Держказначейству України в  Нацбанку України для  обліку коштів та  здійснення розрахунків у  системі електронних платежів Нацбанку України.
Згідно з  п.  2.1 розділу 2 Положення №  122  єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та  місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Держказначейства України та  регламентується законодавством.
Таким чином, усі сплачені податки і  збори, незалежно від  того, на який рахунок вони сплачені, в  будь-якому випадку зараховуються та  акумулюються на  один консолідований рахунок  - єдиний казначейський рахунок.
Крім того, відповідно до п. 22.4  ст. 22 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» під час використання розрахункового документа, ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника. 
Відповідно до абз.2 п. 22.6  ст. 22 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» обслуговуючий отримувача банк у розрахунковому документі зобов`язаний перевірити відповідність номера рахунка отримувача та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України/реєстраційним (обліковим) номером платника податків/реєстраційним номером облікової картки платника податків - фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особа відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відмітку в паспорті) і зараховувати кошти на рахунок отримувача лише в разі їх збігу. У противному разі банк, що обслуговує отримувача, має право затримати суму переказу на строк до чотирьох робочих днів. У разі неможливості встановлення належного отримувача банк, що обслуговує отримувача, зобов`язаний повернути кошти, переказані за цим документом, банку, що обслуговує платника, із зазначенням причини їх повернення. У разі недотримання вищезазначеної вимоги відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу, покладається на банк, що обслуговує отримувача.
Отже, приймаючи до  уваги, що позивачем вчасно та  в  повному обсязі перераховано єдиний внесок за вказана вище періоди, при  цьому кошти до  позивача не  повернулись, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що фактичні дії позивача не  містять ознак бездіяльності при  сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання і не  можуть бути підставою для  застосування штрафів.
Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений ст.9 Закону № 2464-VI, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафу, передбаченого ст.25 цього Закону.  
Аналогічні правові висновки наведені, зокрема,  у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №816/591/16, від 21.02.2018 у справі №813/1008/16, від 14.02.2018 у справі №816/1254/17,  від 07.02.2019 у справі №820/3561/16.
Допущена позивачем помилка не свідчить про несплату необхідної суми єдиного соціального внеску у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки кошти в сумі 19672,44 грн. в подальшому були перераховані на відповідний рахунок в казначействі. До того ж, така помилка самостійно виявлена позивачем, який вжив відповідних  заходів щодо спрямування коштів за належністю.
Аналогічна правова позиція викладена  Верховних Судом у постанові від 24.10.2018 у справі №760/6097/16-а.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що встановлені обставини не свідчать про порушення позивачем законодавства про збір та облік єдиного внеску і не можуть бути підставою для застосування штрафних санкцій та нарахування пені, відповідно, оскаржуване рішення від 06.06.2019 №0061065607 не відповідає критеріям, визначеним в ч.2 ст.2 КАС України, є неправомірним і підлягає скасуванню. 
Стосовно правомірності оскаржуваної вимоги №Ф-55742-56 від 02.07.2019 про сплату боргу на загальну суму 18319,65 грн. суд апеляційної інстанції також погоджується з судом першої інстанції.  
За положеннями ч.15 ст.25 Закону № 2464-VI рішення органу доходів і зборів про нарахування пені та/або застосування штрафів, передбачених частинами одинадцятою і дванадцятою цієї статті, є виконавчим документом.
Суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, стягуються в такому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати єдиного внеску.
Суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов`язано з виникненням та сплатою недоїмки.
Відповідно до ч.4 ст.25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.
Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.
Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.
Відповідно до п. 3 розділу VI Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої  наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015  № 449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Отже, приймаючи до уваги встановлену судом помилковість висновку про  наявність у повивача недоїмки зі плати єдиного внеску у визначеній відповідачем сумі 18319,65 грн., протиправність оскаржуваного рішення від 06.06.2019 №0061065607, сформована відповідачем вимога  від 02.07.2019 № Ф- 55742-56 про сплату боргу (недоїмки) на загальну суму недоїмки 18 319,65 грн. є безпідставною, тому судом першої інстанції правильно  скасована. 
Суд апеляційної інстанції, як і суд першої інстанції, не приймає посилання відповідача, що ця вимога відкликана через судове оскарження рішення про застосування про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 06.06.2019   №0061065607 на загальну суму 18319,65 грн., оскільки наведені відповідачем обставини не є законодавчо визначеною підставою для відкликання вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску. 
Також суд першої інстанції вважає помилковим твердження відповідача про пропущення позивачем строків оскарження вказаної вимоги. 
Ані Законом № 2464-VI, ані іншими правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, не встановлено спеціальних строків звернення до суду з вимогами про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску.
Відповідно до наведеної вище норми ч.4 ст.25 Закону № 2464-VI не оскарження платником єдиного внеску вимоги протягом десяти календарних днів з дня її надходження є підставою  для надсилання органом доходів і зборів в порядку, встановленому законом, такої вимоги до підрозділу державної виконавчої служби для виконання як виконавчого документу, і в жодному випадку не позбавляє платника права оскарження цієї вимоги в судовому порядку.
З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.  
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Запорізькій області  залишити без задоволення.  
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у справі № 280/4267/19 залишити без змін.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко